Réžia:
Miloš ZábranskýScenár:
Rudolf RážKamera:
Martin BenoniHrajú:
Ondřej Vetchý, Jiří Schmitzer, Jiřina Třebická, Ivana Velichová, Jaroslav Mareš, Jan Hraběta, Jana Marková, Miloslav Maršálek, Zdeňka Sajfertová (viac)Obsahy(1)
Ve starém domku na okraji města žijí spolu s matkou dva bratři. Oba pracují v tiskárně. Starší Bóža je tichý, zodpovědný člověk s názory určenými křesťanskou vírou. Dan je frajírek vyžívající se v hospodských zábavách. Teprve po tragické smrti člověka, začíná chápat, že v jeho životě něco chybí. (oficiálny text distribútora)
Recenzie (87)
Československá filmová dramata mám hodně rád, ale Dům pro dva... působil na mě příliš divně, většinou však tím nesympatickým až nepříjemným způsobem. Ondřej Vetchý mě navíc v hlavní roli vyšinutého mladíka moc nepřesvědčil, nestrhl mě ani v závěru (na rozdíl od skvěle gradující hudby) a sledovat jeho počínání na úrovni psychopatického pobudy mi působilo menší utrpení. Nesedla mi ani forma, s níž se režisér snaží experimentovat ve jménu nekonvenčních záběrů a střihů skoro až geometrického ražení. To sice spolu s prostředím továrny, dobou hroutícího se socialismu a často protivně dunící osmdesátkovou vyvolávalo ve mě dostatečně šílenou depresi a dojem jisté odpudivé šedi, ale k čemu to vše, když se s tvůrcem a jeho případným vysílaným poselstvím míjím, resp. nakonec jsem si žádné pro sebe neobjevil. Jak říkám, československá filmová dramata mám hodně rád, ale... v jiném stylu. Respektuji nadšení z Domu pro dva ze strany jiných diváků, já mu však udělím jen jednu hvězdu za schopný výkon Jiřího Schmitzera a jednu další díky několika málo scénám s dialogy z domácnosti, aspoň trochu v krátkých útržcích zavánějícím rodinným dramatem. [45%] ()
Tentokrat bych se plne podepsal pod komentar od Limy. Kamera a hudba byla fakt skvela a na to, ze tento snimek jsem do dnesniho vecera vubec neznal jsem velice prijemne prekvapen! Zajimave, kolik takhle ladenych filmu se ve druhe polovine osmdesatych let natocilo- pohled na problematickou dospivajici mladez. ()
Výtečný psychologický film. Film o životě. Dospělosti. Přebírání odpovědnosti. Konci bezstarostnosti. Složitosti rodinných vztahů. Film, který stojí na naprosto skvělých hereckých výkonech, Schmitzer i Vetchý nejen že zvládají složité herecké party, ale přidávají navíc ještě cosi z přidané hodnoty, Schmitzer úsporný herecký projev postavený na mimickém výrazivu a jeho kromobyčejné síle pohledu a Vetchý doslova fyzické herectví kypící energií a jejím nezvladatelným přebytkem. Je to analogie věčného sváru ducha a těla. Dobra a zla. Symboliky postav. Dům pro dva má výraznou formu, jejímž základem je minimalismus, nadčasová hudba a originální industriální intermezza. Život drtící jako ozubená kola. Cyklicky opakované sekvence krátkých záběrů na detaily výrobní linky, šeď útrob továrny, bezčasí doby... ()
Byli jednou dva bratři... Film režiséra Miloše Zábranského se, jakkoliv zůstává ohraničený reálnými situacemi i dobou, v níž se odehrává, zcela vymyká zažitým konvencím i společenským normám; revolta je tu přítomná nejen v chování a postojích nespoutaného Dana, ale především v celkovém pojetí Rážova scénáře. Hledání osobní identity v soukolí času a vlastní zodpovědnosti se do celospolečenské debaty vrací prostřednictvím tohoto filmu s až překvapivou intentizou a razancí. Míra otevřenosti, ať už máme na mysli explicitně nasnímané záběry soulože či porodu, nebo třeba jemné reminiscence víry a nadpřirozených symbolů, v kontextu doby (1987-89) rozhodně překračuje dosud povolené mantinely. A jak pro pětadvacetiletého Ondřeje Vetchého, který už tehdy potvrzoval, že i mezi mladými rostou výrazné osobnosti s mimořádným talentem, tak pro o generaci staršího Jiřího Schmitzera se Dům pro dva stal jistou satisfakcí, velkou příležitostí, již oba herci v žádném případě nepromarnili. Žel, další tvorba Miloše Zábranského je už úplně jiná kapitola. ()
Tohle že je český film z roku 87? Působí na mě tak trochu jako zjevení, protože záběrováním, stavbou příběhu, málomluvností nebo použitím hudby mi to hodně připomínalo současné evropské arty, soutěžící na největších festivalech. A to nemluvím o výtečných hereckých výkonech dua Vetchý - Schmitzer. Zvláště Vetchý mě hodně překvapil, tentokrát výjimečně nehrál dobráka, takže to byl jakýsi nezvyk, ale i opačná poloha mu sedla. Co mi vadilo, byly velké časové skoky, ale s tím se nedá nic dělat. Je škoda, že režisér Zábranský naprosto zapadl, stejně jako tento film, který zůstal jediným kvalitnějším zářezem v jeho tvorbě. ()
Galéria (28)
Zaujímavosti (5)
- Velký problém měla cenzura se scénou, kdy Bóža (Jiří Schmitzer) při dopravní nehodě leží v pozici ukřižovaného Krista. Zřejmě jen díky závanu čerstvého vzduchu Gorbačovovy perestrojky barrandovské funkcionáře znejistil natolik, že scénu tvůrcům ve filmu ponechali. (sator)
- Volná trilogie Miloše Zábranského čítá filmy Dům pro dva (1987), Masseba (1989) a Stavení (1990). (NinadeL)
- V jedné ze scén, jdou oba bratři Jiří Schmitzer a Ondřej Vetchý na autobus, přičemž ten mladší O. Vetchý se loudá, dobíhá jej a snaží se zachytit krok svého staršího bratra Jiřího Schmitzera. Tato scénka nápadně připomíná a zřejmě je i narážkou na úvodní scénu filmu Vesničko má středisková, který vznikl o dva roky dříve než tento film. V tomto filmu se o to samé pokoušel Otík (János Bán), když se snažil držet krok s Pávkem (Marián Labuda st.). (Posheidon)
Reklama