Réžia:
Lin-Manuel MirandaScenár:
Steven LevensonKamera:
Alice BrooksHrajú:
Andrew Garfield, Alexandra Shipp, Robin de Jesus, Vanessa Hudgens, Bradley Whitford, Joshua Henry, Jonathan Marc Sherman, Ben Levi Ross, Judith Light (viac)VOD (1)
Obsahy(3)
Nadějný hudební skladatel, který má třicítku na krku, řeší milostné vztahy, přátelství i strasti života umělce v New Yorku. (Netflix)
Videá (2)
Recenzie (140)
Nadějný muzikál, který má své osobité kouzlo, ale příběhově a ani hudebně to nedokáže prodat úplně naplno. Sice je tu poměrně slibná dějová linka s třicetiletým mladíkem, co neví co s životem, jen tak se potlouká, nechce dospět a představuje si život jak Hurvínek válku. Tato myšlenka drží celý film nad vodou, nicméně nejlépe je nám servírována jen v úvodu. Pak už to značně škobrtá a film zachraňuje jen až neuvěřitelně hrající Andrew Garfield. Ten ze sebe vymačkává naprosté maximum a je radost sledovat jeho výkon po celou dobu muzikálu. Pár písniček se přeci jenom povedlo, ale znovu to nejlepší film vystřílí hned v úplném začátku. Nakonec to je pouze na tři hvězdy, ale Garfield by si jich sám zasloužil pět. ()
V zásade veľmi príjemný muzikál/životopis, ktorého ťahá herecké vyčíňanie Andrew Garfielda. Miranda natočil nápaditý, hravý a vizuálne podmanivý film, hovoriaci o obyčajných veciach. Keby tento film vznikol skôr, zarezonoval by možno viac. Tento digitálny vek trošku utlmuje jeho posolstvo a energiu. Herecky a hudobne je to presné. Len mám z toho rovnaký pocit, ako z Rocketmana. Všetko dobré, len to akosi nemám potrebu vidieť druhý krát. Ale má to veľa superlatívov a hovorí to o veciach z ktorými sa viem stotožniť. Určite stojí za videnie. ()
Muzikály nevyhledávám, ani mi nijak výrazně nevadí. Jen je těžké trefit se mi do hudebního vkusu a většině novodobých muzikálů se to nedaří. tick, tick ... BOOM je na pohled fajn a má příjemnou, nenáročnou atmosféru. Bohužel u všech muzikálových čísel jsem měl pocit, že sleduje nějaké představení, žáků střední školy a vlastně žádné z čísel mě vyloženě nezaujalo. A vzhledem k tomu, že zabírají cca 80% filmu, je to pak docela problém. ()
Popis filmu mě nepřesvědčil o tom, že tohle by měl být film, na který se budu chtít dívat. Titulní postavu jsem neznal, čul jsem muzikál, který je u mě vždy na hraně. No ale pak jsem viděl pár ukázek se střeleným Andrew Garfieldem a usoudil, že by to mohlo být fajn. V podstatě to ale fajn není, i když Andrew Garfield je přesně tak střelenej, jak jsem si představoval. Celé je to takové hodně konzumní. Hudba je přesně ten sladkobolný popíček, který nemůžu ani cítit. Uznávám sice, že má pár nápadů, které tkví v tom, že předmětem těch skladeb jsou kolikrát věci, o kterých by Vás nenapadlo, že se dá napsat píseň. Celé je to hudebně ale pořád takové stejně skočné a super hyper střelené a rádoby zábavné, že po hodině jsem z toho měl bolehlav až běda. Celý film jsem si říkal, že se dá natočit dobrý a neotřelý muzikál a vzpomínal na La La Land. Tady jsem se ale modlil, ať už je konec. Co naplat, že Andrew Garfield se tu fakt předvádí seč může. ()
Galéria (86)
Zaujímavosti (12)
- Postava Michaela (Robin de Jesus) je inspirována Matthewem O'Gradym. Matthew se také nakazil HIV a v době vydání filmu byl stále naživu. (Michnak)
- Ve scéně nedělního oběda (hned poté, co Jon řekne „balance“) zazní na klávesách úvodní tóny písně „La Vie Boheme“ z muzikálu „Rent“. (KGBelik)
- Ve filmu Joshua Henry ztvárnil přítele Jonathana Larsona, Rogera. Skutečného Rogera Barta můžeme vidět, jak sedí v restauraci Moondance. (KGBelik)
Skladatel, zpěvák, tvůrce muzikálů a herec Lin-Manuel Miranda zažívá výrazný úspěch, kdy se z tvůrce muzikálů Život v Heights a Hamilton též zvládl dostat do Hollywoodu. Podílel se na hudbě k disneyovce Odvážná Vaiana, sedmé epizodě Star Wars zase přispěl písní Jabba Flow, později se též objevil v pokračování Mary Poppins, svou hudbou přispěl k nadcházející disneyovce Encanto i chystané hrané Malé mořské víle a jeho kariérní úspěchy se jen rozšiřují. Čerstvě se poté též Miranda chopil svého režijního celovečerního debutu a opět jde o muzikál. Muzikál Tick, Tick... Boom! od Jonathana Larsona je autobiografickým a vypraví o životě umělce, který sice ve věku 35 let podlehl Marfanovu syndromu, přesto za sebou zanechal výrazný odkaz. Takový, že se podle jeho muzikálu rozhodl právě Miranda natočit svůj režijní debut. Do role Larsona byl obsazen Andrew Garfield, který se po skončení s rolí Spider-Mana nadále vydává směrem charakterních rolí, výhra jeho castingu ovšem spočívá v tom, že naštěstí umí zpívat. Nebo minimálně umí zpívat dostatečně na hlavní roli v muzikálu. Především ovšem Garfield opravdu ukazuje, že je velmi dobrým hercem, který komplikovanou osobnost jménem Jonathan Larson dokáže ztvárnit v neskutečně živelném a procítěném podání. Garfield zde podává svůj nejlepší výkon od Hacksaw Ridge. Dost možná dokonce nejlepší výkon od Social Network. Vztah a minulost Mirandy s muzikály je velmi klíčová, je poznat, že film točil někdo, kdo má s muzikály zkušenosti. Efektivní muzikálová čísla plná výrazných písní a v průběhu pravidelný pocit toho, že se téhle látky skutečně chopil někdo, kdo k Larsonovy a jeho odkazu chová výrazný respekt. V průběhu je bohužel až příliš cítit velká snaha o to probudit v průběhu toho všeho nějaké emoce. Místo přirozeného plynutí divákových pocitů se bohužel u filmu často snadno vyvolá pocit, že to chce celé až příliš sázet na emoce. V tomto ohledu by nejspíš bylo důležité vidět původní Larsonův muzikál a následně ho srovnat s filmovou adaptací, protože by se pak možná ukázalo, že to vlastně není úplně chybou filmu, ale muzikálu, ze kterého film vychází. Přesto ovšem přesně tyto pocity dojem z Tick, Tick... Boomu! shazují. Síla Larsonova původního muzikálu netkví v tom, že by pojednával o přelomovém a výjimečném tématu, ale o tom, že je skutečně autobiografický a vypraví Larsonův skutečný příběh. Nejde o typický biopic, jde o biopic smíchaný s muzikálem. Při sledování jsem měl osobně neskutečný pocit, že to musí být na divadelních prknech zážitek, kde to střídání atmosféry a emocí nejspíš funguje o poznání lépe než v případě filmové předělávky. Divadlo a film jsou dvě zcela odlišné záležitosti, vše co funguje na divadelních prknech nemusí nutně fungovat ve filmové podobě a zase naopak. Osobně mě za dlouhou dobu tyhle pocity u žádné adaptace divadelní hry nenapadali tak jako u Tick, Tick... Boom! Když dojde na muzikálová čísla, je to pořád ten talentovaný Miranda. Když se ovšem zrovna nezpívá, je to vlastně celé takové nijaké. Tick, Tick... Boom! má pořád štěstí v dostatečně obsahově silné předloze, kdy to především v druhé polovině začne směřovat k emocionálně fungujícímu finále, kdy jen zamrzí, že to celé emocionálně začne konečně fungovat až zhruba 30 minut před finále. Spousty aspektů je na tom filmu neskutečně potěšujících, přesto v součtu zamrzí, že to celé nefungovalo i v těch pár dalších ohledech, které by z Tick, Tick... Boomu! možná udělali novou filmovou muzikálovou ikonu. Jenže k tomu bohužel ještě něco chybí. Na Tick, Tick... Boom! se v brzké době velmi rychle zapomene a ikonickou filmovou adaptací muzikálu se nestane. Bude ovšem ukázkou toho, že Garfieldovi tyto komorní role neskutečně sednou a Miranda by i jako filmový režisér mohl jednou předvést zajímavé věci. Minimálně několik výrazných náznaků lze objevit i tady..... () (menej) (viac)