Réžia:
Luis BuñuelKamera:
Agustín JiménezHudba:
Raúl LavistaHrajú:
Irasema Dilián, Lilia Prado, Luis Aceves Castañeda, Hortensia Santoveña, Francisco Reiguera, Jorge Mistral, Jaime González Quiñones, Ernesto AlonsoObsahy(1)
19. století, Mexiko. Alejandro (Jorge Mistral) se znovu setká se svou životní láskou Catalinou (Irasema Dilián), která se mezitím provdala za bohatého statkáře. Snaží se ji přesvědčit, aby společně uprchli, ona to ale odmítá. Alejandro si poté najde útočiště u Isabelle (Lilia Prado), útěchu ale nenalézá. Film je volným zpracováním slavného a zároveň i jediného románu Emily Brontëové (1818-1848), který je považován za jeden z nejvýznamnějších děl anglické literatury. (Courtemanche)
(viac)Recenzie (7)
Adaptácia slávneho románu vášnivej lásky Búrlivé výšiny Emily Brontëovej vznikla počas Buňuelovho mexického obdobia. Scenár napísaný režisérom spolu so surrealistom Pierrom Unikom ešte v 30. rokoch vo Francúzsku sa snažia o 20 rokov neskôr zahrať známi a v tom čase populárni muzikáloví mexickí herci, a aj keď ich výkony nie sú zlé, nie vždy typovo sadnú zobrazovanej postave. Napriek tomuto nedostatku, film zaujme a strhne, ale žiadne veľké bizarnosti, alebo ozvláštnenia sa nekonajú (snáď s výnimkou opileckej optickej transformácie muchy na pavúka v pivnej škvrne a uhrančivého konca v krypte). Snáď úcta k predlohe, ktorú si surrealisti ctili ako modlu spolu s určitým autorským vymäknutím a zaviazanosťou produkcii počas prvej fázy mexického obdobia nedovolili Buňuelovi výraznejšiu odchýlku od štandardizovanej filmovej drámy. Napriek spomenutým negatívam ide o zatiaľ najlepšie mňou videné prevedenie nesmrteľnej klasiky do filmu. ()
Luis Buñuel se zkrátka nezapře ani v klasice britského romantismu (s mírným přechodem do realismu), kterou převedl do hispánského prostředí, pořádně vyhrotil v emocích a dodal brutalitu (scény s preparací hmyzu, vařením žab a porážkou prasete jsou tedy pro hodně otrlé). ()
Mexičtí ochotníci hrají Brontëovou v režii významného surrealisty, ale výsledek překvapivě připomíná spíše telenovelu (byť místy opravdu efektně nasnímanou) než osudové romantické drama. ()
Je tu klasický zamilovaný trojuholník či až štvoruholník. Ona miluje jeho, ale zároveň ho nenávidí, on taký tak a natruc si zoberie inú, ktorá ho tiež miluje, ale on miluje tú prvú a nemôže chýbať manžel tej prvej, ktorý ju miluje a aj ona jeho, ale nie tak ako toho druhého .Kto by sa v tom vyznal, len presladené rečičky, vobec o ničom .Zbytočne veľa dialogov a prázdnych slov. Prostredie bolo kúzelne, vizual tiež obstal a aj herci sa aspoň snažili. I keď tam bolo niekoľko vypätých situácii, žiadna z nich nestala za to, aby som si ju pamätal dlhšie ako pár minút, okrem celkom poslednej scény, tá bola priam hororová. Silné 3*. ()
Zkuste se podívat na verzi s Timothy Daltonem. Mne tedy nadchla. ()
Jo, jo viem, kto bol Emily Bronteova, hoci sa o literaturu nevelmi zaujimam. A furt si myslim, ze samotny Luis Bunuel ma na konte lepsie filmy /La charme discret de la bourgeoise, Tristana/. Ono ako namet o laske ona + on je fajn, aj mexicki herci. Viem aj to, ze film vznikol pocas Bunuelovho bangladessko - svazijskeho pobytu. Celkovo vsak Abismos de Passion ma film neoslovil a nudil som sa dost. 50 % ()
Na větrné hůrce je přitažlivým námětem z literárního dědictví romantismu a filmoví tvůrci lákavé výzvy nadšeně přijímají. Luis Buñuel udržuje dostatečnou výšku pro melancholické tóny osudové přitažlivosti. Vášeň je ve žhavé záři mexického slunce výbušnější, žárlivost a pocit zrady rozkladnější, vztek nenávisti dusivější. Snění potlačených romantických tužeb se dostává z mrákot své existenciální kocoviny, chtivě natahuje zaťaté pěsti, vyhrožuje a mstí se. Na sobě samém, na své tužbě, na svém okolí, na životě celého světa. Romantismus se přizpůsobil syrovému stavu reality, násilí, krutost a zloba jsou nedílnou součástí lidského žití. Majetek je nástrojem i záměrem vůle dominance. Křesťanská víra se opírá o výhružné pohanské zastrašování, temnota získala trvalou nadvládu nad nitry, dobro a zlo nelze jednoznačně definovat. Hlavním ohniskem svárů emocí je Alejandro (charismatický Jorge Mistral), divoký a čerstvě bohatý mladík. Návrat do krajiny dětství je rozervaností duše, láska se opírá o nenávist, zloba roste díky vášni, destrukce pomsty je nejsilnějším instinktem. Násilí hněvu se servíruje v sadomasochistickém uspokojení po každém jídle, utrpení je rozkoší i vykoupením. Láska trestá a žádá své exemplární potrestání. Hlavní ženskou postavou a druhou stranou vznětlivého osudu je Catalina (pozoruhodná Irasema Dilián), Alejandrova vzájemná živočišná přitažlivost. Vášeň bez hranic a omezení lidskou myslí je nejčistším citem, láska a nenávist volně proplouvají sebou navzájem a ničí vše, co se proudu záměrně, či náhodou do cesty postaví. Významnou postavou je Isabel (zajímavá Lilia Prado), nezkušená Catalinina švagrová. Přímý pohled na uhrančivou divokost rozechvívá podbřišek a naivní romantické zasnění odmítá vnímat realitu. Víra v osudové předurčení je silnou motivací, prozření je rozkladnější. Důležitou postavou je Eduardo (sympatický Ernesto Alonso), Isabelin starší bratr a Catalinin manžel. Návrat nepříjemné vzpomínky zvyšuje hladinu adrenalinu, žárlivost se cedí skrze skřípající zuby. Krev volá po mstě a začarovaný kruh uvízl v nenávisti a dychtivém čekání na šanci k znovuzískání své zasloužené důstojnosti. Výraznou postavou je Ricardo (zajímavý Luis Aceves Castañeda), Catalinin starší bratr, hrubiánský pijan a hazardní hráč v dluzích. Nenávist obklopuje celé jeho bytí, pocit nespravedlnosti se vybíjí všude v dosahu, vystrašeně se krčí a číhá na svůj okamžik triumfu. Z dalších rolí: Ricardův starý a věrný sluha s dobrým srdcem i stopou nenávisti José (dobrý Francisco Reiguera), Eduardova oddaná a ostražitě varující služebná María (příjemná Hortensia Santoveña), či Ricardův malý synek v nepřátelském prostředí bez citů Jorge (Jaime González Quiñones). Na větrné hůrce ve filmových Buñuelových rukách udržuje melancholickou tklivost romantismu, překračování konvencí podpořil syrovostí nehostinné reality, nepřátelstvím krutého života a neutuchající lidskou nenávistí. Existenciální romantismus si vychutnává prostor ke své obrazové představě. ()