Strom pohádek
Réžia:
Jiřina Pokorná-MakoszováScenár:
Jiřina Pokorná-MakoszováKamera:
František NěmecObsahy(1)
Jak Radoš naučil princeznu znovu mluvit. Podle klasické pohádky B. Němcové Moudrý zlatník. Pohádka vypráví o tom, jak syn chudého chalupníka Radoš princezně vrátil řeč. Napadla ho totiž geniální myšlenka. Neoslovil přímo princeznu, ale mluvil k obrazu a dal mu hádanku. Komu náleží panna: řezbář ji vyřezal, krejčí jí ušil šaty, ale ten třetí mládenec jí dal řeč. Princezna odpověděla a chytrý Radoš ji získal za ženu, přesně tak, jak to napsala spisovatelka B. Němcová. Pro televizi pohádku v roce 1988 natočila režisérka J. Pokorná, do role vypravěčky obsadila D. Veškrnovou a hlavní role si zahráli V. Dlouhý a M. Pleštilová. (Česká televize)
(viac)Recenzie (13)
Já nevím, mě se pohádka nezamlouvala. Dagmar Veškrnová zkrátka není vypravěčkou dle mého gusta, ale to by není ten důvod. Za mě je na dvacet minut pohádka lehce nelogická. Princezna vlastně dvakrát promluví, aby pak potřetí sama vstala a přiznala se ke svému mluvení. Takže kdyby princezna mluvit chěla, neboť se jí mládenec zamlouval, mohla promluvit hned. Proto bych pochopil, že král šel poslouchat, protože princezna mluvit nechtěla a nechtěla by se k tomu ani přiznat. Stejně tomu bylo i v pohádce Honza málem králem. Klidně tvůrci mohli pár minut přidat a dát tomu trochu hlavu a patu. ()
Jednoduché ateliérové zpracování celé série Strom pohádek mi nevadí. Naopak se mi líbí, že tato série zpracovává opravdu klasické pohádky z legendárních knih V. Stanovského a J. Vladislava. Navíc příjemné herecké obsazení, hlavně Vladimír Dlouhý a M. Růžek. Skutečně příjemná krátká pohádka s pomocí vypravěče. Zajímavý komentář: saaaky. ()
V rámci série totální průměr, celkově mezi televizními studiovými pohádkami však podprůměr. Ani při velmi krátké stopáži se divák neubrání pocitu nudy a dějové prázdnoty. Ačkoli v hlavní roli se představí Vladimír Dlouhý a ve vedlejší pan Růžek, nelze zde mluvit o dobrém pohádkovém počinu. Mladý muž opouští po smrti maminky i tatínka rodnou hroudu a vyráží do světa. Přijde do království, kde mají od dvanácti let němou princeznu a zůstane tam v učení i zlatníka. Po roce už je tak dobrý, že si troufne na šperky pro princeznu. Zároveň se ji pokusí rozmluvit, což se mu jakýmsi "kouzelným" rozhovorem s obrazem pokusí. Sice to dvakrát nepoctivý komoří králi zatají, ale král se třetí večer schová za závěsem a hlas své dcery konečně po několika letech slyší. Mladík se stává manželem princezny a budoucím králem. Celý příběh je neskutečně frázovitý, dějově skokový a místy zcela nesmyslný. Vůbec nevíme nic o nepoctivém rádci, jeho potrestání nebo jeho roli na dvoře, král v podání Jana Kačera je hrozný král a Pleštilová v roli princezny má neskutečné háro. Jedinou normální postavou tak zůstává vypravěč Veškrnová. ()
Stejně jako nepřeberné množství pohádek, které se během vánočních svátků objevují, není ani tato ze Stromu pohádek nijakým překvapením. Vladimír Dlouhý, Jan Kačer (avšak dosti nepřesvědčivý, musím říct) a Dagmar Veškrnová jsou ale dostatečným lákadlem, že to člověk u té snídaně i docela potěší. Ale jak jsem řekl, tak je - nic úžasného. 50% ()
"Tak mladý a už takový umělec ??" Jo, Vláďa Dlouhý, budiž mu země lehká, dával své nesporné herecké mistrovství najevo už v dobách, kdy teprve skákal přes kaluže, a i zde v téhle strompohádkové nedomrdlůstce od tradičně na prsa i režijně slabé Jiřinky s pomlčkou platí za jeden z mála kladů a motivací ji vůbec sledovat.. ()
Reklama