Réžia:
Hirokazu Kore'edaScenár:
Júdži SakamotoKamera:
Rjúto KondóHudba:
Rjúiči SakamotoHrajú:
Sakura Andó, Eita Nagajama, Sója Kurokawa, Hinata Hiiragi, Micuki Takahata, Akihiro Kakuta, Šidó Nakamura, Júko Tanaka, Sóičiró TanakaObsahy(1)
Chování mladého Minata (Sója Kurokawa) je stále znepokojivější. Jeho matka, která ho od smrti manžela vychovává sama, se rozhodne spojit s pedagogickým týmem ve škole, kde její syn studuje. Vše nasvědčuje tomu, že za chlapcovy problémy je zodpovědný Minatův učitel. Jak se však příběh odvíjí očima matky, učitele a dítěte, pravda se ukáže být mnohem složitější a rafinovanější, než kdokoli původně předpokládal... (mac000)
(viac)Videá (6)
Recenzie (41)
Co když věci nejsou tak, jak se na první pohled můžou zdát? A jak se k pravdě dopracovat, když ti zainteresovaní mají důvod mlčet a fabulovat? Jeden příběh, tři úhly pohledu a jeden zdánlivě (ne)obyčejný život mladého chlapce, kdy je vždy divákovi představen další kus skládačky a je jen na něm, kdy dokáže odhalit, o co skutečně jde. Film to byl zajímavý, ale mám s ním problém v tom, že karty odkrývá velmi pomalu, kdy tempo je už ve třetí části opravdu únavné a div, že jsem neusnul a dokázal to nějak vybalancovat, protože závěrečná scéna je prostě skvělá. Ale toho balastu kolem toho všeho je příliš. Pokud chtěl režisér ukázat zranitelnost dětské duše a důležitost uchování nějakých dětských tajností, mohl tak učinit i při kratší stopáži. Takhle film hodnotím jen jako mírně nadprůměrný. [30. Art Film Fest Košice] ()
Netvor byl nakonec skvělý strukturálně, to musím uznat a jsem rozhodně moc ráda, že jsem to viděla, ale hrozně mě na Kore'edovi obecně nebaví, jak smířlivý je a falešně laskavý vůči světu, ve kterém žijeme. *** A dál už SPOILING: Nejdřív v první vyprávěcí perspektivě navodí vlastně o dost dramatičtější a především zlověstnější situace, aby až jim ve třetí perspektivě dodá poslední chybějící kontext a vyplní veškeré mezery (to mě nadchlo, jak se i pro ty temné kakofonické žestě, co se tam dvakrát objeví, potřetí našlo vysvětlení a úplně všechno do sebe zapadlo), mu z toho vyšlo, že jsou skoro všichni vlastně mnohem hodnější a uvědomělejší, než to vypadalo v prvním i druhém vyprávěcím kole. Zatímco po první metě soucítíme s marným bojem matky se systémem jako z Kafkova Procesu, a když hotel shoří podruhé, soucítíme s učitelem jako ve Vinterbergově Honu, aby se nakonec napotřetí ukázalo, že malý Jori je ve skutečnosti vyloženě zlatíčko k zulíbání, učitel Hori správňák, ředitelka skrytě moudrá babička á la femi-Yoda, hlavní hrdina něžně, byť komplikovaně zamilovaný nesmělý hoch s dobrým srdcem a maminka velkorysá a empatická vdova-superhrdinka, která záhadně s dobrou náladou a soustředěností zvládá jak šichty v práci, tak péči o synka i věčné pochůzky ve škole... Jediný padouch je tam Joriho otec, co chce ze syna vytřískat homosexualitu a chlastá. A ani ta "šikana" nebyla nakonec nic horšího, než co si žárliví kluci v páté třídě běžně provádějí. *** No tedy, v takovém světě by byla radost žít, akorát že si potísící říkám, co všechno Kore'eda ignoruje, když mu připadá nejdůležitější natáčet takováhle vlastně milounká mikrodramata. *** Co se mi hodně líbilo, bylo to neustálé přistihování lidské mysli, jak si ze střípků bez úplného kontextu vyvozuje mylné soudy (ale tuhle hru s perspektivami hráli mnozí a za mě nejlépe to fungovalo už v r. 1964 ve snímku Zneuctění), nebo to ponechávání diváka bez kontextu, které hraničí s frustrací - např. při tom horečnatém hledání dětí v zasypaném vagónu, kdy se bez adekvátního kontextu nelze naladit a sdílet hysterii postav - to až teprve zpětně. *** (S Lí v Přítomnosti, kde mě vlastně ten snobský luxus soustředěný nikoli na filmový prožitek, ale na pohodlný přísun barových a kavárenských služeb extrémně rušil, a příště už tam nepůjdu, bude-li možné konkrétní film vidět jinde.) *~ ()
Se budu opakovat, ale nejlepší u toho filmu je si nic nezjistovat a nečist. Jak se mi to dnes vymstilo u Minulých životů, kde jsem nejen věděl, o čem film je, ale viděl i trailer. Zde jsem netušil vůbec nic a naprosto me to semlelo. To, kolik film ukáže nebo neukáže, jak moc je doslovný a kolik zůstane v náznacích, pro mě ideální. Husí kůže několikrát v průběhu, v závěru oněmělý. Jak píše JFL, po opuštění sálu jsem měl náladu se jen mlčky procházet ulicemi nočního města. ()
Citlivě natočená dramatická podívaná zkoumající sled událostí ze tří různých úhlů pohledů, z nichž nám každý odkrývá něco málo o tom, co se skutečně událo. Malá výtka míří k délce třetí části, která po odkrytí všech karet tak trochu přešlapuje na místě, to však odčiní velmi působivé a nekompromisní zakončení. [KVIFF 2023] ()
Nechme stranou sporťácké žvásty, že je Koreeda zpátky ve formě. Klíčové je, že jeho novinka "Netvor" se opírá o bravurní scénář Júdžiho Sakamota, který tvoří masivní páteř tohoto maximálně působivého díla. Vyprávění sice staví na již mnohokrát užitém konceptu různých pohledů na stejné události, ale svou precizní výstavbou nejen, že dokládá funkčnost tohoto narativního konceptu, ale především jej uplatňuje k naprosto pohlcujícímu a zdrcujícímu výsledku. Pečlivě v divácích buduje konkrétní očekávání a domněnky, které pozvolna a opakovaně rozkládá, čímž současně zrcadlí jedno ze svých ústředních témat. "Netvor" pojednává o monstrech každodennosti, kterými jsme my sami. Těmi nás nečiní vyloženě zloba, nýbrž uchylování se k ukvapeným závěrům, které si domýšlivě vyvodíme ze zlomků situací, aniž bychom se pídili po tom nahlédnout nejprve celek. V Koreedově uchopení tento základ nabývá odzbrojující podobu, protože se straní jakékoli okázalosti a naopak k celému vyprávění o křehkosti bolesti přistupuje s nenápadnou bezprostředností. ___ Pro mě osobně se "Netvor", viděný na festivalu v Cannes, stal zosobněním onoho Svatého Grálu filmových zážitků, které přesně člověk doufá, že na festivalech najde, byť už se to děje spíš jen vzácně. Koreeda mě svým pojednáním o šikaně a bolesti nejprve důsledně odzbrojil a pak ve finále naprosto rozsekal. A to do té míry, že ve mě vyvolal touhu vytratit se z toho zběsilého shonu festivalu a jen se osaměle toulat nočními uličkami a nechat v sobě doznívat ty emoce a myšlenky. ()
Galéria (20)
Zaujímavosti (11)
- Hirokazu Kore-eda tvrdil, že vždy, keď vo svojich filmoch pracoval s deťmi, vyberal si detských hercov, ktorí by boli dobrí pre svoje filmové roly a potom upravil scenár tak, aby sedel osobnostiam detí. Deti dokonca pridávajú do scenára vlastné slová, aby ich dialógy zneli prirodzenejšie. V prípade tohto filmu si však Kore-esa myslel, že by bolo nebezpečné pracovať týmto spôsobom, pretože film rozoberá veľmi citlivú tému. Pri čítaní scenára s producentmi si uvedomili, že herci, ktorí budú hrať Minata a Yoriho, ich budú musieť hrať ako postavy, ktoré sú osobnostne odlišné od hercov samotných, takže Kore-eda zmenil svoj prístup a nevyberal si hercov pre ich osobnosti ani neupravoval scenár, aby vyhovoval ich osobnostiam. (Bilkiz)
- Komparzistov bolo použitých približne 700 žiakov miestnych základných škôl. (Arsenal83)
- Dvaja detskí herci, Minato (Sōya Kurokawa) a Yori (Hinata Hiiragi), boli vybraní po opakovaných konkurzoch. Kore-eda ich pochválila za spoločnú chémiu pred kamerou, ktorá kontrastovala so zjavnými rozdielmi v ich vzhľade tváre a osobnostiach. (Arsenal83)
Reklama