Réžia:
Hirokazu Kore'edaScenár:
Júdži SakamotoKamera:
Rjúto KondóHudba:
Rjúiči SakamotoHrajú:
Sakura Andó, Eita Nagajama, Sója Kurokawa, Hinata Hiiragi, Micuki Takahata, Akihiro Kakuta, Šidó Nakamura, Júko Tanaka, Sóičiró TanakaObsahy(1)
Chování mladého Minata (Sója Kurokawa) je stále znepokojivější. Jeho matka, která ho od smrti manžela vychovává sama, se rozhodne spojit s pedagogickým týmem ve škole, kde její syn studuje. Vše nasvědčuje tomu, že za chlapcovy problémy je zodpovědný Minatův učitel. Jak se však příběh odvíjí očima matky, učitele a dítěte, pravda se ukáže být mnohem složitější a rafinovanější, než kdokoli původně předpokládal... (mac000)
(viac)Videá (6)
Recenzie (41)
Netvor byl nakonec skvělý strukturálně, to musím uznat a jsem rozhodně moc ráda, že jsem to viděla, ale hrozně mě na Kore'edovi obecně nebaví, jak smířlivý je a falešně laskavý vůči světu, ve kterém žijeme. *** A dál už SPOILING: Nejdřív v první vyprávěcí perspektivě navodí vlastně o dost dramatičtější a především zlověstnější situace, aby až jim ve třetí perspektivě dodá poslední chybějící kontext a vyplní veškeré mezery (to mě nadchlo, jak se i pro ty temné kakofonické žestě, co se tam dvakrát objeví, potřetí našlo vysvětlení a úplně všechno do sebe zapadlo), mu z toho vyšlo, že jsou skoro všichni vlastně mnohem hodnější a uvědomělejší, než to vypadalo v prvním i druhém vyprávěcím kole. Zatímco po první metě soucítíme s marným bojem matky se systémem jako z Kafkova Procesu, a když hotel shoří podruhé, soucítíme s učitelem jako ve Vinterbergově Honu, aby se nakonec napotřetí ukázalo, že malý Jori je ve skutečnosti vyloženě zlatíčko k zulíbání, učitel Hori správňák, ředitelka skrytě moudrá babička á la femi-Yoda, hlavní hrdina něžně, byť komplikovaně zamilovaný nesmělý hoch s dobrým srdcem a maminka velkorysá a empatická vdova-superhrdinka, která záhadně s dobrou náladou a soustředěností zvládá jak šichty v práci, tak péči o synka i věčné pochůzky ve škole... Jediný padouch je tam Joriho otec, co chce ze syna vytřískat homosexualitu a chlastá. A ani ta "šikana" nebyla nakonec nic horšího, než co si žárliví kluci v páté třídě běžně provádějí. *** No tedy, v takovém světě by byla radost žít, akorát že si potísící říkám, co všechno Kore'eda ignoruje, když mu připadá nejdůležitější natáčet takováhle vlastně milounká mikrodramata. *** Co se mi hodně líbilo, bylo to neustálé přistihování lidské mysli, jak si ze střípků bez úplného kontextu vyvozuje mylné soudy (ale tuhle hru s perspektivami hráli mnozí a za mě nejlépe to fungovalo už v r. 1964 ve snímku Zneuctění), nebo to ponechávání diváka bez kontextu, které hraničí s frustrací - např. při tom horečnatém hledání dětí v zasypaném vagónu, kdy se bez adekvátního kontextu nelze naladit a sdílet hysterii postav - to až teprve zpětně. *** (S Lí v Přítomnosti, kde mě vlastně ten snobský luxus soustředěný nikoli na filmový prožitek, ale na pohodlný přísun barových a kavárenských služeb extrémně rušil, a příště už tam nepůjdu, bude-li možné konkrétní film vidět jinde.) *~ ()
Čisté Artové oceňované Drama,přesně v té dokonalé zhůvěřilé podobě, kterou z celého srdce nesnáším. Netvor si může podat ruky s Anatomii Pádu, oba jsou divácky nevděčné filmy, které mi nedaly do života nic, jen mi ukradly 2 hodiny drahocenného času. Jediný kdo je tady netvor je sám režisér, protože natočit film, kde se za 2 hodiny nestane lautr nic zajímavého je opravdu umění. Film je vyprávěn ze tří různých pohledů, ale když se vypráví tak civilní, všední a nezajímavý příběh, tak ani 20 různých pohledů by na dobrý film nestačilo. Čtu tady nadšené recenze o výborném scénaři, ale pro zvrat si musí divák dojít ideálně až na Tchaj Wan. Napětí nula, zvraty žádné, gradace nulová, násilí žádné, atmosféra neexistuje, vizuál je cheap, herci nezaujmou, film nemá žádné emoce, dialogy taky nic extra zajímavého a když už se zde probírá tématika školství, tak ani na šikanu zde nedojde a to je už úplný přestřel. "Scénaristická lahůdka" Lahodné asi jako 3 dny starý chleba. Pure Japanese Shait, na který korejští Dogani serou z vysoka. 2/10. ()
Se budu opakovat, ale nejlepší u toho filmu je si nic nezjistovat a nečist. Jak se mi to dnes vymstilo u Minulých životů, kde jsem nejen věděl, o čem film je, ale viděl i trailer. Zde jsem netušil vůbec nic a naprosto me to semlelo. To, kolik film ukáže nebo neukáže, jak moc je doslovný a kolik zůstane v náznacích, pro mě ideální. Husí kůže několikrát v průběhu, v závěru oněmělý. Jak píše JFL, po opuštění sálu jsem měl náladu se jen mlčky procházet ulicemi nočního města. ()
Filmový festival v San Sebastianu, film číslo 2. Po slušném rozjezdu přišel úspěšný festivalový snímek z Japonska nabízející klasickou filmovou skládačku - divák se musí nesmírně soustředit, aby mu nic neuniklo. Tvůrci si dali opravdu záležet, takže je nutné sledovat prakticky každé slovo. A zvolená slova působí jednou velmi úsměvně, aby si divák později uvědomil, že tahle slova jsou z jiného úhlu pohledu ta nejpříhodnější. Snímek otevírá důležitá aktuální témata a podtrhuje, že bychom nad nimi nikdo neměl přivírat oči, nebo se pozeneme do katastrofy. Bolestivý, pravdivý a reálný příběh, jsem velmi spokojen, že jsem jej viděl. ()
Tri rôzne pohľady na situácie, ktoré sú všetko len nie jednoznačné. Kore´eda veľmi decentne a citlivo ukazuje náznaky lásky, zmätenosti, skazenosti a samoty. Niektoré spoločenské väzenia sú horšie ako iné a čím nám film rozplieta rôzne perspektívy a pomáha nám preniknúť do mentality hlavných aktérov, zároveň nás emočne pripravuje na nepríjemné pochopenie. A tiež na túžbu uniknúť. Na túžbu byť šťastný a hlavne sám sebou. Už prvé Sakamotové tóny sa ( ako je u neho zvykom) derú pod kožu. Ústredný motív je melancholický, bolestivý a beznádejný. Jeden z najlepších filmov minulého roka, ktorého citlivosť a režisérov rozprávačský talent umocňujú spoločenský a hlavne ľudský aspekt. Ľudskosť, opustenosť a túžba po šťastí je koniec koncov ústredným motívom takmer všetkých jeho filmov. Monštrum v tomto smere nie je výnimkou. Na konci síce zostáva otázka: Kto je skutočne monštrum? Ale nemyslím si, že film na to dáva jednoznačnú odpoveď. Osobne sa prikláňam ku koncu, ktorý je vo svojej krutosti krásny. A nie každý režisér by ho dokázal podať tak pekne, ako práve Kore´eda. Toto bol nádherný filmový zážitok. Sakamoto... budeš chýbať. ()
Galéria (20)
Zaujímavosti (11)
- Dvaja detskí herci, Minato (Sōya Kurokawa) a Yori (Hinata Hiiragi), boli vybraní po opakovaných konkurzoch. Kore-eda ich pochválila za spoločnú chémiu pred kamerou, ktorá kontrastovala so zjavnými rozdielmi v ich vzhľade tváre a osobnostiach. (Arsenal83)
- Keď Kore-eda obsadil Soyu Kurokawu a Hinata Hiiragiho, už šesť mesiacov pred natáčaním sa stretol s týmito dvoma mladými hercami, aby si vytvorili vzťah. Okrem hereckých nácvikov spolu hrávali aj futbal. Soya a Hinata tvrdia, že v osobnom živote spolu vychádzali veľmi dobre, no počas natáčania sa často hádali. (Bilkiz)
- Yuko Tanaka, ktorá vo filme hrá riaditeľku školy, si už pri prvom čítaní scenára uvedomila význam scény, v ktorej sa jej postava zhovára s Minatom (Soya Kurokawa) v hudobnej miestnosti. Preto sa rozhodla už niekoľko mesiacov pred natáčaním trénovať hru na lesný roh, aby sa uistila, že dokáže autenticky zahrať na tomto hudobnom nástroji. (Bilkiz)
Reklama