VOD (6)
Obsahy(1)
Svet podľa Daliborka je filmový portrét autentického českého muža z Prostějova, ktorého štáb Víta Klusáka sledoval počas dvoch rokov (2015-2016). Dalibor K. (37) pracuje ako maliar, natáča amatérske horory, skladá nahnevané piesne, maľuje a je neonacista. Blíži sa k štyridsiatke, žije so svojou mamou Vierou (63), nenávidí svoju prácu, rómov, Židov, utečencov, homosexuálov, Merkelovú, pavúky a zubára. Ešte pred aktuálnou vlnou YouTuberov sa jeho domáce video s vystreľovacím obuškom stalo hitom českého internetu. (Bontonfilm SK)
(viac)Recenzie (398)
Prostě jsem to Klusákovi nevěřil, přišlo mi to příliš moc jako vykonstruovaný. Samozřejmě některé scény jako koncert Ortelu "já bych si taky zahajloval" nebo Osvětim mají svoji sílu a o jejich autentičnosti nelze pochybovat, ale všechno, co se dělo doma, tomu nevěřím - ta realita je upravená tak, aby se to hodilo do filmu a aby se exhibicionista Dalibor mohl předvést celému národu. ()
Sociálny horor? Perverzné sci-fi? Nie, realita. Z Prostějova. Náročná na myseľ a skoro aj na žalúdok. ()
Klusák tímto veledílem potvrdil své nesporné kvality. Tendenčního bulvárního hovada. Dva roky s astrofyzikem, jeho matkou, co po nocích rozbíjí atom, a maďarským existenciálním filosofem by za normálních okolností byla zábavně děsivá dokumentární studie majoritní části tohoto mentálně skomírajícího národa, a je úplně fuck, jestli jsou to semidebilní „neonacisté“, členové Klubu Planety opic nebo voliči Endyho Babitche. Byla by, pokud by ten rádoby manipulativní pičus zůstal v mezích dokumentace. Ale to on ne. On si takhle dva roky uměle aranžuje velkolepého müslitele a jeho bezprecedentně intelektuální famílii, aby si v epickém finále v Judassic parku mohl zafrajeřit, řádně zaponižovat tak tak vegetujícího fikuse a ukázat, jaký je moudrý sluníčkářsko sionistický kabrňák. Čímž se z toho stal idiotský pseudošvár, vhodný leda tak do hlavního vysílacího času Prímy Hnooj a TV Lopattov, aby všichni ti průměrní Čechové mohli aspoň na chvíli vypnout Volání dutých na Péesčtverkách, oprostit se od svých odporných prasnic a před nástupem k pásu se u lahváče rozhořčovat, jaké jsou ty neonnacyzmy a rasyzmy vlastně fuj fuj a plné debylů! Mohls je vzít na exkurzi do Chánova nebo Višních Lhot, ale to už by nebyl až takový tendenčně bulvární kontrast, viď? Když už musíš po stotisícáte angažovaně ohlodávat holou kost, to věčně kůl téma, najdi si na to příště důstojnějšího soupeře, milý yntelechtuáne. Třeba profesora Finkelsteina, s retardovanou opicí to bylo dost laciné. ()
Totální imploze Klusákova stylu v bídu, která je neautentická, bez přesahu i nudně repetitivní. Předvádění exota, na konci něhož se sám autor projeví jako duševní mrzák, co kvůli svému filmu hodlá stresovat babičku, co přežila Osvětim, a navíc si u toho honí ego jako Robin Hood. Ještě jednou se týhle šmíře bude tleskat a pobleju se. ()
52. KVIFF - Nejsem si jistý, jestli tento dokument Vít Klusák natočil proto, aby si z Daliborka udělal legraci nebo aby ho, jak on sám tvrdil, dokázal konfrontovat s realitou. Daliborek totiž není zlý, on si jenom vydedukoval pár svých pravd a nedokázal dojít k tomu, že by ty jeho pravdy mohly být diametrálně jinak. A těžko tak přesvědčíte člověka, který si myslí, že má největší pravdu a přitom naprosto převrací fakta, která jsou v dnešní době naprostou samozřejmostí. Výlet do Osvětimi a konfrontaci s paní, která přežila Osvětim, je mimochodem režisérův majstrštyk. Vracím se nicméně k panu Klusákovi a k výslednému dojmu, u kterého si nejsem jistý, jestli je dobrý nebo špatný. Negativně mě o tom přesvědčuje skutečnost, že tenhle dokument se jeví spíše jako film. Mám pocit, že, když už ne všechno, tak minimálně většina, je jenom nahraná na úkor kamer. A fascinuje mě, že na tuhle hru kromě Daliborka přispěla i celá jeho rodina. Na druhou stranu jsem se nasmál a zároveň zděsil. Zasmál proto, že Daliborek měl místy naprosto geniální hlášky, a zároveň zděsil, jak někdo kolem nás může být tak blbej. Nicméně to není jenom Daliborek, takových lidí je všude kolem nás požehnaně. Není to jenom o zatvrzelosti, ale také o omezenosti, kterou v sobě z nás má každý a je třeba je potlačovat. Dokument mě nicméně zaujal a stal se vrcholem celého filmového festivalu. Třeba to Dalibora a jeho okolí donutí k zamyšlení, když už nic jiného. ()
Vít Klusák svojí metodu dotáhl k čemusi, co bych označil za "línou a zbabělou doku-aranži". Vybrat si asociála, jehož projevy jsou na hraně lehčí mentální retardace, nechat ho přehrávat (nemůžu se zbavit dojmu, že Daliborek sám sebe špatně hraje) epizody, které zavání exploatací typu Extrémné rodiny (ale bez přiznaného výsměchu skrz voice over), vytvořit nic neříkající panoptikum atd., to prostě nepokládám za nic odvážného, objevného a provokativního. Následkem toho Daliborek neodhaluje nic než otravnou exhibici plešatého mamánka. To bych snad se skřípěním zubů hodil za hlavu. Už jsem marnil čas horšími hovadinami. Ale ta aranžovaná osvětimská ZOO s morálním vykročením režiséra před kameru... to je pro mě nepřekousnutelný faul. Klusák si hodinu a půl režíruje slaboduchého troubu, aby mu na konci mohl udělat morální facku a tak zrušit i poslední náznak toho, že tenhle dokument má nějakou koncepci a pozorovatelskou hodnotu. Nemá. Je to slabý slepenec nic neříkajících blbin a excesů, který nefunguje ani jako charakterová studie, ani jako dokument o radikálním myšlení obyčejných lidí. Že se publikum pobaveně a povýšeně směje vypovídá mnohem víc o úrovní celospolečenské debaty než o kvalitách dokumentu. Vůbec poprvé tak hlásím Klusákův fail. A hned opravdu kolosální. ()
Chápu, proč je nezbytně nutné natáčet dokumenty o neonacistické scéně. Ale tohle? Místy to vypadá jako raný Forman...herecká práce s naturščikama...neherci, kteří hrají sami sebe...a je to dost poznat... Celkem dost se obávám, že Vít Klusák svou metodou dokumentární rekonstrukce, rekonstrukce dialogů a nezachycených scén ozřejmil slepou uličku dokumentární tvorby... Pořizovat záběry ze Štědrého den ne 24. prosince, nýbrž třeba 22. 12., tzn. inscenovat něco, co nebylo, jen to tak pravděpodobně mohlo být, už nemá s dokumentární tvorbou moc společného...ač si pan Klusák klidně myslí, že to je rigidní názor...když tvůrci nechají své ,,herce" ,,přehrávat zaznamenané situace", nemá to s realitou už moc společného, vzniká opravdu hraný film, činoherní kus, byť by měl tisíckrát reálné základy. Svět podle Daliborka je analogií typizovaného hollywoodského dramatu natočeného na ,,základě skutečných událostí", jen místo profesionálních herců tam postavy hrají samy sebe... Závěrečné Klusákovo osvětimské vstoupení do děje, vystoupení před kameru do předem připravené a zaranžované scény bylo jen postmoderní třešničkou na dortu...tak moc vybočovalo a porušovalo pravidla žánru...dokumentu...jím zvolené a nastavené hry... Tohle není dokumentární film, tohle je manipulativní hraní si na dokumentární film s alibisticky návodovým koncem, v němž tvůrci vyjevili své postoje, aby se náhodou někdo nedomníval, že s aktéry svého polohraného dokumentu sympatizují. A to mi přijde opravdu hodně slabošské a nesebevědomé. Rovněž se mi zdá, že vybrat si za hlavní postavu dokumentu demaskujícího neonacistickou scénu právě takto mimoňského hrdinu je vlastně tak trochu jako dělat ďáblova advokáta. Nahlížet na tuhle scénu rastrem Daliborka, jeví se tato jako neškodná. Naprosto v tomhle souhlasím se slovenskou dokumentaristkou Zuzanou Piussi, která taktéž doma na Slovensku natáčela o neonacistech a po této zkušenosti říkala, že skuteční neonacisté jsou přesný opak neškodného Daliborka - agresivní psychopatičtí jedinci... Hlavní postavou dokumentu měl tak spíš být otčím Vladimír... PS: Osobně tenhle film a příběh lidí jako je Dalibor vnímám jako zprávu o selhání státu a jeho institucí, o bídném stavu českého školství, sociálních služeb, o tom, v jakém stavu je český průmysl, o špatných sociálních jistotách, o nedůstojných pracovních podmínkách a především o výši odměňování dělnických (ale i jiných) profesí, o stavu českého kapitalismu, o vykořeněnosti městského způsobu života, odtržení od přírody, půdy, ztrátě smyslu, ateismu, a o tom, že z frustrace nemůže vzniknout nikdy nic pozitivního... ()
Po pár minutách bylo jasný, že tábor diváků, který věří, že je to reálný dokument, má slušnou kouřovou clonu. Takže jsem si to užila jako rozkošný mockument. Akorát mě teda trochu mate, že Klusák furt tvrdí něco jinýho :( ()
Netuším, čeho chtěl Klusák zinscenováním své představy o typickém čehůnském kokotovi dosáhnout (třeba se těch autentických kokotů oproti původním předpokladům nedostávalo, tak bylo třeba nějaké vyrobit), ale touhle podlézavou seminárkou akorát úspěšně potvrdil, že ve srovnání s takovým Tomášem Kratochvílem toho zjevně nemá k tématu moc co nabídnout – a možná že kvůli té samožerské exhibici, zorchestrované přímo v Osvětimi s cílem dokázat vlastní citlivost, je ještě nechutnější hovado než ten jeho imaginární konstrukt. Příště bych doporučovala natočit tu fikci přiznaně, páč tady ta výpovědní hodnota jaxi nejni (i když asi radši ne, i Kult hákového kříže měl věrohodnější dialogy). ()
"Špatně vaříš, špatně kouříš, čumíš pořád na telenovely. A já abych si honil ptáka sám. Jsi neposlušná, já tě potrestám." Daliborkovo básnické střevo mě hodně zaujalo, ale jinak jsem jen nevěřícně zíral. Absolutně netuším, jestli jsem se měl bavit, být zhnusen nebo o tom všem přemýšlet. Do intelektuálů mi však ještě nikdo nenadával, tak jsem se v souladu se svým vnitřním přesvědčením snažil bavit. Někdy to šlo lépe a jindy hůře, ale jsem si naprosto jistý tím, že takováto squadra czechura ještě před kamerou svá moudra nikdy netrousila. ()
Klusák si vybral skupinku hloupých lidí s okázale špatnými názory a v řadě zjevně inscenovaných scén (kdy Dalibor žadoní o sex a předstírá nepřítomnost kamer, nebo kdy postavy přicházejí do scén s divadelním timingem - jaký je dokumentariskický smysl téhle umělosti?) nabízí 105 minut hřejivě bezproblémového bizáru, kde není o čem přemýšlet, který neobsahuje dvojznačnosti, kontroverzi ani nenastoluje zajímavé otázky, pouze a jenom ujišťuje diváka o jeho nadřazenosti nad bandou buranů, nad kterou se dá tu smát, tu je litovat, tu jimi pohrdat - ale nikdy není potřeba o ní začít přemýšlet jako o lidech. Zrůdného rozměru to nabírá ke konci, kdy Klusák využívá osvětimského panoramatu k vlastnímu zpřítomění v situaci tak uměle předpřipravené, až je z toho člověku trapně a lituje chudáka paní. Prázdná estráda potvrzující status quo. ()
Předem domluvená komedie na diváka v podání páně Klusáka a ochotnického herce, který se zatím snažil ukojit své pudy hlavně na Youtube. Sdělení je zřejmé, záleží jen na vás, zda přistoupíte na režisérovu.hru. Nasazení nového přítele Daliborovy matky, z kterého se samozřejmě vyklube nácek, je strašně okaté. Skutečně by mě zajímala původní dohoda Klusáka s Krupičkou, která vzala za své při finále v Osvětimi. Dalibor je určitě nácek a hlavně dement, ale řekl bych, že původně mělo jít o další rádoby osvětu národa ve stylu žumpy TV Barrandov, kde ochotníci předstírají, že jde o reálné příběhy. Blb Krupička by z toho vyšel pouze jako další zoufalec, který touží být před kamerami v záři reflektorů. ()
Hanácké neonacista a něžné barbar Daliborek v inscenačních osidlech lékaře Víti Klusáka.. Francouzský filozof Helvétius kdysi řekl, že člověk najde svou moudrost, jen když se setká s hloupostí jiných. Tohle byl primární cíl pana doktora! Pokus uzdravit omezeného pacienta byl v téhle estrádě na úrovni Výměny manželek pouhou zástěrkou, jinak by zvolil zcela jiný léčebný postup.. ()
Tušil jsem, že něco bylo zinscenované, ale že všechno, to mě překvapilo. A ještě tak strašně neumětelsky. Podle Daliborka by člověk mohl nabýt dojmu, že nejenže jsou holohlávky obětí svého homosexuálního pnutí, ale že jsou rovněž tak myšlenkově impotentní, že vlastně ani nepředstavují žádnou hrozbu. Výpovědní hodnota nula. Klusák je fakt dobrý břídil. (že?) ()
Pro ujasnění: Tohle není film o neonacistovi. Tohle je portrét jednoho strašlivě zamindrákovaného xenofoba, chudáka, který nikdy nevytáhl paty z Prostějova a díky výchově a mnoha dalším důvodům (z nichž některé ve filmu nejsou a Klusák nám je objasnil až po projekci) se cíleně rozhodl stát se náckem. Ale stejně dobře si mohl vybrat něco jiného, co by ho vydělovalo z většinového stáda - třeba radikální komunismus. Co tím chci říct: film nijak nevypovídá o dnešní neonacistické scéně v ČR (ačkoliv třeba návštěva koncertu Ortelu je něco neskutečného!) - nicméně to ani nikdy nebylo záměrem filmařů. Vít Klusák chtěl natočit portrét jednoho podivína (a posléze i jeho ještě podivnějšího okolí - zejména "otčím Vladimír" je postava mnohonásobně strašidelnější než samotný Dalibor) - a to se mu podařilo skvěle. Spíše než o neonacistech je to tedy o tragikomických až mytických figurkách, o nichž tušíme, že musí existovat, ale v našem vlastním okolí se vlastně nevyskytují, všichni ti chudáci se základním vzděláním, kteří mají minimální rozhled, věčně koukají na televizi a přitom nadávají na televizi, a když někde na webu najdou stránky s "nekonvenčním" pohledem na svět, mají pocit výjimečnosti, protože odhalili tu pravou pravdu, kterou jim běžné sdělovací prostředky nikdy neukážou, a pak jdou a volí Zemana, Babiše, Okamuru nebo Kotlebu, pokud si tedy všimnou, že jsou zrovna volby... Podivínským charakterům a jejich neuvěřitelným životům se divák může celý film smát (jediná možná reakce, pokud nechce brečet), ostatně oni sami se prý u sledování "svého" filmu smáli, ale drsné vystřízlivění přichází v podobě epilogu-návštěvy Osvětimi. Tam už se člověk smát nemůže. Zatímco nadávání na cikány je v Daliborkově okolí běžné, až vyžadované chování, s popíráním holokaustu Daliborek konečně narazí. Celou dobu jsem si říkal, jak moc se asi Dalibor stylizuje a nakolik tomu všemu, co říká, fakt věří... Každopádně tvrdit do očí ženě, co přežila koncentrák, že to v Osvětimi asi nebylo tak strašné, když tam byl bazén, a ona sama to koneckonců přežila, ukazuje s děsivou naléhavostí, jak snadno může člověk nevalného intelektu uvěřit "alternativním faktům" z konspiračních webů, zprávám o tom, jak v roce 1933 mezinárodní židovstvo vyhlásilo Německu válku či Leuchterově zprávě... Nicméně se zdá, že právě dramatické finále během natáčení tohoto dokumentu by pro něj mohlo být tím "budíčkem", který by mu pomohl vymanit se ze škatulky ortodoxního nácka, do které se sám zařadil, a najít si v životě kus štěstí. Jediné, co na filmu trochu zamrzí, je občas příliš okatá "umělost" některých scén, které byly sehrány na kameru zpětně. Ale to je jen drobná výtka - i když je scéna sehraná, divák dokáže rozpoznat/ocenit její reálný základ, a vlastně to nijak zvlášť neruší. Co naopak velmi potěší, je skvělá hudba Vladimíra Godára. Tak good luck u výslechů, Daliborku, a uvidíme se ve Varech! ()
Naprosto zbytečné tomuto tématu věnovat celovečerní dokument. Zaštítěné téma v podobě medailonku tohoto prostého prostějovského blba korunuje prachobyčejné sdělení, že ten, kdo plácá nenávistné nesmysly je ve skutečnosti neškodný nezralý syn naivní matky. Klusák opět pracuje jen s prázdnými frázemi a (nechtěnou?) groteskností. Nač konfrontovat tak řečeného neonacistu s fakty a věnovat mu pozornost? Tento druh člověka je sice otravným hmyzem, ale fakticky škodí jen sám sobě. Jeho život nesměřuje nikam, ale zároveň také nechodí volit, neúčastní se demonstrací a jednoduše přežívá na svých bludech a omylech. Ve společnosti máme zajímavější a závažnější jevy, než je tento. První dámy naší dokumentaristiky dokáží tvořit ve svých filmech příběhy a výpovědi, které mají hodnotu. Pokud Klusák tuto ambici sdílel, při nejmenším poslední dekádu se jí již nevěnuje. Škoda. ()
Zaujalo, ale ťažko komentovať. ()
Hmm těžko hodnotit. Jako absurdní hraný film to je na 5* jako dokument na odpad. Když si člověk představí celé pozadí tohohle snímku jako, že to není doopravdy mi bylo jasné po pěti minutách, tak z té manipulovatelnosti je mu smutno, že je to skutečný dokument tomu by snad nevěřilo ani pětileté dítě. Stejně tak nepochybuji o tom, že hlavní hrdina vůbec nevěděl do čeho jde i když sorry takový hovado bych ze sebe za 150 tisíc který ani nedostal fakt neudělal. Na druhou stranu spláchnout to do žumpy taky nemůžu, protože prvních 90 minut jsem se nad tou absurdností a hláškami aktérů dokonale bavil a kdyby to skončilo tou vánoční scénou se zabitím kapra tak to nemá chybu (ježiš mě je ho líto, hlavně aby dobře chutnal!) ale ten konec je přes čáru. Největší sebestředný hovado tady totiž se sebe udělal sám režisér ve snaze moralizováním udělat z chudáka Daliborka totálního dementa stejně jako ten herec co hraje přítele jeho máti. Tohle bylo prostě moc a ta pachuť ve mě zůstává, takže jak hodnotit? zůstanu u zlatýho středu, takže za 3*, ale už to nepotřebuju nikdy vidět.50% ()
Rovnakou mierou vtipné ako smutné. Manipulácia s divákom mi nikdy nevadila, no zneužívanie respondenta áno. Daliborko je však také tupelo, že to Klusákovi rád odpustím. 8/10 ()
Je zjevné, že film balancuje někde mezi dokumentem, karikaturou a čirou aranží. Což je ve finále jedno, jelikož se mu daří býti půvabně výstižným náhledem do světa prapodivné sociální neinteligence, sváděné na tu nejjednodušší cestu. Jediným vyloženým přešlapem zůstává scéna z Osvětimi (absolutní morální rozstřelenost), jinak se člověku dostává výživného koktejlu výsměšné sondy s nepříjemným pocitem, že tihle lidi mezi náma fakt žijou a mají právo volit. Jak říká sám Daliborek, je nutné si zvolit ismus - škoda, že si všichni jemu podobní vybírají debilismus. ()
Reklama