Scenár:
Jošitoši AbeKamera:
Jutaka NagaušiHudba:
Kó ÓtaniHrajú:
Džunko Noda, Fumiko Orikasa, Tamio Óki, Aja Hisakawa, Akiko Jadžima, Tomoe Hanba, Miju Macuki, Kumiko Higa, Jasuhiro Fudžiwara, Hadžime Iidžima, Ken Takeuči (viac)Epizódy(13)
-
Maju — Sora o Očiru Jume — Old Home (E01)
-
Mači to Kabe — Toga — Haibane Renmei (E02)
-
Džiin — Waši — Pancakes (E03)
-
Gomi no Hi — Tokeitó — Kabe o Koeru Tori (E04)
-
Tošokan — Haikōdžó — Sekai no Hadžimari (E05)
-
Nacu no Owari — Ame — Sóšicu (E06)
-
Kizuato — Jamai — Fuju no Tórai (E07)
-
Tori (E08)
-
Ido — Saisei — Nazokake (E09)
-
Kuramori — Haikódžó no Haibane Tači — Rakka no Šigoto (E10)
-
Becuri — Kokoro no Jami — Kakegae no Nai Mono (E11)
-
Suzu no Mi — Sugikoši no Macuri — Júwa (E12)
-
Reki no Sekai — Inori — Šúšó (E13)
Obsahy(1)
V dlouho zapomenutém městě spolu žijí lidé a Haibane, bytosti podobné andělům neznámého původu. Rakka, poté, co se probudí ze zvláštního snu a vyškrábe se z obrovského kokonu, stane se nejnovější Haibane. Nemaje vzpomínky na svůj předchozí život, snaží se Rakka přizpůsobit novému okolí. Pálivé otázky však v koutku mysli zůstávají. Kdo jsou Haibane a jaký je jejich smysl? Co leží za obrovskou, zakázanou městskou hradbou? A tak Rakka začíná tesknou cestu svým sebeobjevováním a zvědavostí. (Idaho)
(viac)Recenzie (60)
Seriál, který mě po několik večerů spolehlivě uspával - což v podstatě není myšleno jako výtka. Jde o zajímavé dílko, které si přívlastek "fantasy" získá vlastně jen tím, že se v něm vyskytují andělé. Příběh vlastně fantasy vůbec není, vypráví nám hlavně o tom, jak tito andělé žijí, ukazuje nám krásné obrázky z jejich světa a filozofuje o smyslu života. Obrázky jsou to opravdu krásné a hezky se na ně dívá, nikdy jsem neviděla lyričtěji působící dílko. Nicméně právě proto, že je tu všechno tak poklydné a lyrické a v podstatě se po celých 13 dílů nic "pořádného" neděje (výjimkou je snad jen díl se studní), jde o dokonalou ukolébavku a přeci jen celé poetice a smyslu obsahu jsem úplně na chuť nepřišla. Asi by neškodilo z mého pohledu u některých věcí alespoň naznačit, co měly znamenat a nenechávat úplně všechno na divákově fantazii... ()
Několik prvních dojmů svádí k dobré náladě při přemýšlení nad tím, co nového se asi Rakka dozví, jakou práci jí ukáže některá Šedokřídlá, nebo co na malé caparty zahlásí Reki. Ale někdy kolem šestého dílu najednou atmosféra přejde do zadumané přemýšlivosti a z Haibane Renmei se stane filozoficky-spirituální dokonalost. Touha po poznání podstaty vlastní existence je záludné téma, ve kterém se dá lehce ztratit a začít mluvit naprázdno a to samé v ještě větší míře platí o probírání viny, hříchů a odpuštění. Ale příběh je právě v těchto dialozích nejsilnější a bolestivě uvědomělý. Závěrečný díl je pak důkazem váhy přátelství a jeho nevyhnutelné vyvrcholení je ve své těžkosti téměř osvobozující - a nezapomenutelné. ()
Yoshitoshi ABe je chlapík, ktorý má na svedomí psychedelický dizajn Lain. Haibane Renmei je jeho prvá nielen grafická, ale i scenáristická práca, ktorá dostala anime podobu. Popisuje príbeh niekoľkých detí, ktoré sa z ničoho nič objavili v meste niekde mimo ľudský priestor a čas, obohnanom vysokými múrmi, z ktorého sa môžu dostať len pokiaľ prídu na to, prečo ich tento osud postihol. Viac k príbehu skutočne nejde napísať bez prezrádzania tých podstatných vecí, ktoré robia toto anime takým výnimočným – pokiaľ vás zaujíma k akej interpretácii sa prikláňam, prečítajte si text „Spoilers ahead“. Epika však hrá v HR druhé husle – seriál je najmä o atmosfére a vzťahoch medzi postavami. Meno ABe zaručuje vizuál diametrálne odlišný od väčšiny anime produkcie, pretože tento výtvarník nie je zväzovaný klasickou manga školou; nikdy totiž mangu neštudoval a jeho práce podľa jeho slov inšpiruje „príroda a všetko okolo neho“. Celkový feeling vizuálu pripomína filmy Hayao Miyazakiho, dizajn postáv je však typicky ABeovsky „weird“. Hudobnú zložku si zamilujete hneď pri prvom openingu a napriek tomu, že OST je prevažne orchestrálny, je veľmi žánrovo i nástrojovo pestrý. HR je asi jediný seriál pri ktorom som nedokázal ani raz preskočiť opening. Príbeh obyvateliek Starého Domova odporúčam všetkým, ktorí chcú vidieť kvalitné anime s nespočetnými možnosťami existencialisticko - religionistických interpretácií a tým , ktorí majú radi nenásilné, dojemné a krehké príbehy.....a v neposlednom rade tým, ktorí v každom filme hľadajú očistec :-) 10/10 Spoilers ahead --> Podobne ako mnohí fandovia si myslím že ide o alegóriu detí, ktoré zo sveta odišli predčasne a nemôžu nájsť kľud; Haibane s čiernymi krídlami sú potom deti, ktoré spáchali samovraždu. Tomu nasvedčuje i pád Rakky v úvode a scéna záchrany Reki pred vlakom. Glie však nepovažujem čisto za koncept katolíckeho očistca z dôvodov pekne rozpísaných TU. ABe podľa vlastných slov použil koncepty rôznych svetonázorových systémov a i mnou preferovanú teóriu poprel; zároveň však fandom odkázal, že je veľmi rád že sa snažia nájsť i iné interpretácie ako tá jeho. Takže smelo do hľadania vášho vlastného výkladu. ()
Po shlédnutí mi podivně buší srdce. Jenomže co znamená být "Haibane renmei"? Alespoň pár odpovědí, nebo náznaků, by neuškodilo. Je to velmi pomalý, téměř uspávací anime. Doopravdy mě začalo bavit až u pátého dílu, předtím jsem si říkala, co na tom ty lidi proboha vidí. Nyní už to svým způsobem chápu. ()
Šedokřídlí mě naprosto uchvátili od samého počátku, od první scény. Nejprve především zásluhou zpracování, tedy excelentní hudbou a nádhernou kresbou (tu řadím mezi animovanými díly na jedno z prvních míst). O chlup později mě okouzlilo zajímavé prostředí, atmosféra, sympatické postavy a každodenní práce šedokřídlých, které jsou představeny v prvních pěti, především seznamovacích dílech. Od přelomu šestého a sedmého dílu se pak rozehraje osobní příběh o hledání místa šedokřídlé na zemi a o odpuštění. Ten je výborně podaný, dosti emotivní a má fantasticky strhující a působivý závěr. Haibane by bezpochyby patřili do mé Top 3 veškerých filmových děl. 10/10 ()
"Haibane renmei" by mi stačil jako celovečerní film. Celý je podřízen hledání smyslu, což ze světa Šedokřídlých a většiny postav dělá druhořadé spoluhráče. A ze seriálu kolébavě ospalou cestu za jinak veskrze pozitivním poselstvím. ()
Bohužel i já i když si neustále nalhávám, jakou mám fantazii a představivost jsem se nenechal naplno pohltit tímto poklidným a velmi dobře zpracovaným dílem a především ze začátku jsem měl s tím pomalým tempem a faktem, že se v prvních pár episodách dle mého nic podstatného neděje, docela problém. Chápu tedy i člověka, co o tom prohlásí, že je to vlastně nuda. Naštěstí od pátého dílu mě to chytlo a začalo to dráždit mojí fantazii a vyvolávat ve mě spoustu otázek o tom, co jsou Haibane vlastně zač, kde se to odehrává a co se tam vlastně děje, k tomu mi hlavou probíhá spousta myšlenek o smyslu života a všeho kolem a o to asi mělo jít především. Navíc chválím autory za to, že přesných a pořádných odpovědí jsem se v podstatě nedočkal a tedy i teď při psaní komentáře pořád přemýšlím, jak své dojmy přesně popsat. Takže když si to shrnu je to opravdu velmi zajímavé, emotivní, z počátku velmi pomalé dílo s hezkou animací a úžasnou hudbou, která tomu všemu dodává ještě větší hloubku, kterou ale běžným okem příliš nevidíme a tak si jí musíme domýšlet. Takže hodně povedené dílo, které mě ale díky svému až příliš poklidnému startu absolutně nepohltilo, což však není chyba Haibane Renmei, ale spíš mojí představivosti a místy líné mysli. Objektivně by to tedy bylo za 5* protože jsem pobral o co tady autorům jde, ale subjektivně za 4*, protože na ten začátek a to že na mě nezabral prostě nemůžu zapomenout. 8,3/10 ()
Fantasy příběh se dá napsat různě. Můžete nejdřív vymyslet poutavý děj a zasadit ho do nějakého světa, nebo to uděláte naopak, vymyslíte si svět jako první a až potom do něj šoupnete nějaký ten příběh. Tomokazu Tokoro se očividně vydal tou druhou cestou. Mystický svět Šedokřídlých je vymyšlený opravdu precizně a poutavě, to se rozhodně nedá popřít, problém je ovšem s příběhem. Režisér se totiž do svého světa nejspíš zamiloval natolik, že v prvních sedmi dílech (z třinácti!!!) se s nějakou pevnější hlavní dějovou linkou takřka nesetkáte. Tokoro vás totiž celou dobu jen protahuje po jednotlivých částech svého světa, ukazuje vám tohle a támhle to, všichni jsou na sebe strašně hodní a říkají si jak se mají rádi... A to má být jako zábava? Pár dílů se to ještě snést dá, ale když si uvědomíte, že ani po tom pátém se vlastně příběh ještě nikam neposunul, je to už opravdu otrava. Tak od toho sedmého dílu se sice zápletka začne trochu rozjíždět, ale pokaždé se vždy jen něco nakousne a poté to nedotažením do konce vyšumí do ztracena. Poslední díl je sice na 5*, ale díky nudné a unylé cestě k němu to už na víc než 3 a 1/2 * Haibane dotáhnout nedokáže. ()
Haibane renmei je dalším důkazem toho jak je naše kultura ochuzená o fenomén anime. Sice existují skalní příznivci japonské animace, nicméně by si tento úkaz zasloužil mnohem větší pozornost. Některé tyto japonské kreslené seriály v mnohem kvalitativně převyšují debilní a dementní americkou, německou, argentinskou, či třeba i českou tvorbu. Haibane renmei je mírumilovným, krásným a inteligentním seriálem, který by si mohl najít cestu ke každému neomezenému divákovi, který by byl schopný akceptovat zápletky mimo již vytyčených klasických a miliónkrát recyklovaných seriálových šablon. Seriál o andělíčcích, kteří jsou na sebe všichni děsně hodní a o svátcích si darují oříškové zvonečky v originalitě předčí například veškerou současnou českou seriálovou produkci. Plný počet nedávám proto, že první polovina trošku nudí a chce to trochu chtění k tomu překonat. Kdo to dokáže je odměněn fantastickou a mystickou druhou polovinou včetně skvostného posledního dílu. ()
Už je to víc jak rok a půl, co jsem viděl Haibane Renmei, a celou tu dobu jsem se nemohl odhodlat napsat komentář; a vlastně nejen já, ale i všichni ostatní. Čím to asi bude...? Pravděpodobně tím, že něco tak krásného, působivého a okouzlujícího se dá jen stěží popsat slovy, to se musí zažít. Pro mě spolu s Now and Then, Here and There nejlepší anime seriál, co jsem viděl. Doporučuji obzvláště na Vánoce... ()
Haibane renmei je dielkom natoľko sa vymedzujúcim a prosto iným, že ho možno len ťažko niekam konkrétne zaradiť. Podobne ako u ďalšieho počinu, na ktorom sa podieľal (i keď vo výrazne vyššej miere) Ómori a s ktorým som mal tú česť (Durarara!!), je žánrové škatuľkovanie tejto zvláštnej utopickej balady problematické. Haibane renmnei vlastne nemá príbeh, ani ústrednú zápletku (pokiaľ príde reč na jeden z mnohých motívov a malých črepín osudov, ak sa to tak dá nazvať, tu už by hnidopich čo-to našiel). Nie je tu (ako to v anime tak často býva) do koho sa zamilovať, ani proti komu bojovať - jedine proti sebe samému a svojej hmlistej minulosti. Po dobu celých 13 epizód sledujeme jedno životné obdobie, mystický cyklus "šedokrídlych", akýchsi anjelov, ktorí prišli z neznáma a do neznáma sa uberajú (pozn.: a navyše tu prakticky nie je jediná mužská postava). Takmer slice of life z iného sveta, ktorý je tak podobný našemu, a predsa to nie je on, odohrávajúci sa v dobe tak veľmi pripomínajúcej tú našu, a predsa to nie je ona. Zavalený nekončiacim prívalom ďalších a ďalších otázok, týkajúcich sa postáv a ich sveta, nachádza divák záchytný bod vo vývoji hlavnej "hrdinky" Rakky, ktorá sa musí vyrovnať s minulosťou, ktorú nepozná, osudom, ktorému nerozumie, a nájsť si svoje miesto vo svete a spoločnosti, ktoré sú pre ňu nové. A s tým prichádza aj puto a strach zo straty toho mála, čo má... ////////// Od úvodnej epizódy po záverečné titulky jednoducho nádherný lyrický skvost s emotívnym nábojom, ktorý v mojich očiach predčí aj masterpiece už tak na hrane možností, čo všetko sa dá ešte z diváka vytlačiť bez skĺznutia do citového vydierania - Gunslinger Girl. Čo na tom, že sa oba líšia tak, ako sa len dva seriály môžu líšiť. Povinná jazda pre všetkých anime gurmánov, ktorá je vyvážená, pomalá, citlivá a postavená na nápade za milión. Trocha mysticizmu, trocha (ne)náboženských motívov, trocha zo života, trocha melanchólie a navrch v zopár epizódach aj trocha toho humoru (aby to zasa divák nebral až tak vážne a nevybral sa so svetelným mečom v ruke vyslobodiť šedokrídlych do bezmenného mesta), ale aj zopár myšlienok, ktoré stoja za pozornosť. Čarokrásny opening len dokresľuje kawaii-look (k čomu sa viaže, ako inak, aj lahodný vizuál), ktorý je tak nenútený a podmanivý, až si ma úplne a absolútne získal. Postavy a svet som si už zamiloval natoľko, že sa túžim okamžite vrátiť späť a prežiť s nimi aspoň pár ďalších minút. Ale možno je lepšie, že má Haibane renmei len 13 epizód - kedykoľvek si ho preto veľmi rád pozriem znova. V jednoduchosti je krása - platí pre všetky aspekty seriálu. 100% Obľúbené postavy: Rakka, Reki. ()
Mám rád díla, u kterých si může divák leccos domyslet a vymyslet si vlastní verzi pohledu na věc. Tenhle seriál splnil mé očekávání do puntíku a i když jsem si v některých komentářích četl, že je to celkem pomalé a vyloženě nudné, nemůžu souhlasit. Mě to chytilo od prvního dílu a než jsem stačil vydechnout stejně roztomile jako Rakka, byl už konec. Fakt, není nic lepšího než si to pustit tak hezky na večer, kdy už máte všechny povinnosti za sebou a chcete se u něčeho uvolnit a při usínání trochu nad něčím zapřemýšlet, není lepší možnosti než si pustit právě Šedokřídlé. Je to o hovně a zároveň o všem, je to krásně hudebně podkresleno a nutí to vyloženě k přemýšlení. Ale z mysli to jen tak nedostanu a Rakka s Reki mi prostě zůstanou asi na hodně dlouho otištěny jako sympaťačky nevídaných rozměrů ;) ()
Od mírně rozpačitého seznámení s obyvatelkami Starého domova, přes temnější průnik do jejich životů a důkladnější poznání, až k lehce halucinogennímu a venkoncem příjemnému závěru - překrásné skloubení metafor, vtipu a roztomilosti. ()
Padla na mě z toho seriálu zvláštní něha a ne a ne se pustit. Nikdy bych si nepomyslel, že si mě může něco tak obskurního jako líně plynoucí, filosofující anime o hledání spásy získat. Ale stalo se. Často jsem sice zíval a těžko jsem snášel nepoměr mezi množstvím otázek a nedostatkem odpovědí, ale přece se mi to líbilo. Byť tato minisérie vznikla v Japonsku, je v ní mnoho s křesťanstvím rezonujících motivů: pozoruhodný se mi zdál zejména důraz na přednost lásky přijímané před tou dávanou. Nemůže milovat, kdo se nenechá milovat. To platí pro svět Haibane a pro katolictví jakbysmet.. Duchovně tedy tento produkt vzdálených ostrovů, řekl bych, neškodí, spíše zušlechťuje. ()
Nádherně animovaná, lehce poetická, a lehce nudná pohádka o kouzelně roztomilých šedokřídlých a jejich všedním životě, takový je Haibene renmei od samého počátku. První polovinu jsem se díval s lehkým zájmem, ale nedokázal jsem se přinutit k emocionálnímu ponoření se mezi fantaskní postavičky... jen racionálně jsem tušil, resp. doufal v lehkými náznaky uvozené ponoření se do větší hloubky... nahrazení roztomilé zábavnosti temnější melancholií... a dočkal jsem se, byť jen velmi pozvolna. Až čekání na vlak, v tichu a osamění, mě konečně uneslo tam kam dokáže jen opravdové umělecké dílo - až na dno mé duše. 9/10 ()
Tohle patří do zlatého fondu, anime jako žádné jiné, úžasná kresba postav, animace, hudba která mě dohání někdy k slzám( a svého času jsem ji poslouchal neustále Koh Otani prostě umí, moje první setkání s ním), skvělý opening i ending. A hlavně příběh a poselství celého seriálu. Přimlouvám se za názor, že by jsme to neměli interpretovat v duchu křesťanství a Petrarky. V Haibane Renmei běží o něco jiného. Federace šerokřídlých mě dostala, ačkoliv jsem byl varován "nic se tam neděje" musíš nad tím přemýšlet. ()
Tohle anime jsem chtěla už léta vidět, ale dostala jsem se k němu až teď. Zpočátku mi to přišlo příjemně lyrické. Poté mě to pár dílů nudilo, protože mi došlo, že je to možná lyrické až moc a nic se tam v podstatě neděje. Kolem osmého a devátého dílu to ale začalo být opět zajímavé, a i když nedostaneme žádné konkrétní odpovědi, co se světa, kde žijí haibane, tyče, přešto to působí alespoň mile a dokáže to chytit za srdce. Konec se mi opět líbil, takže ve výsledku jsem s Haibane Renmei spokojená. Navíc má toto anime docela pěknou hudbu. ~(4,2★)~ ()
Achich ouvej. Dobře. Budu si hrát na kacíře, ale nemůžu si pomoci. Musím otevřeně přiznat, že mám problém identifikovat chybu. On ten most mezi dokonalostí a průměrným zážitkem je tu opravdu tenký: Pochopení a přijmutí not, které vám seriál nabízí. První se dostavilo, druhé nikoliv. Jeden komentář to tu vystihl pro mě naprosto přesně: Čekal jsem, čekal, až zazvonil konec a zbylo mnoho otázek, které byly až protivně nezodpovězené. Drobný koloběh ze života Haibane o tom, jak přichází a poté odchází, mi jednoduše nestačil a už vůbec tězko v něm nacházet jakýkoliv druh naplnění, když život Haibane nakonec nikterak zvláštní není. Přišlo mi to jako krásně napsaná báseň, jejíž hloubka nedosahuje oné formě a neříká nám vůbec nic nového. Naivita, nekonečná dobrosrdčenost, nízká konfliktnost, i to filozofování by mohlo být hlubší a hledání pravdy a samé podstaty bytí zapálenější či mravokárnější. Postava Rakky mi vůbec nesedla, Reki mi byla mnohem bližší a její příběh mě zaujal a konec jí vzdal moc hezké díky. To vše podtrženo magickou kresbou a nádhernou hudbou. Jenže ta absence vnitřku hrozně moc mrzí a proto to pro mě znamenalo pouze mírně nadprůměrný zážitek. ()
Haibane renmei je silné v okamžicích, kdy brnká na vážnou strunu, ale jeho slabostí jsou pasáže, ve kterých pozorujeme poklidný život obyvatel Starého domova a přilehlého městečka. Mezi ty se řadí hlavně úvodní díly, které mají za úkol seznámit nás se světem ve kterém žijou Šedokřídlí a samozřejmě nám mají dát poklady pro poznání jednotlivých postav. Bohužel většina jich je v seriálu jen do počtu, jsou zbytečně představeny v samostatném dílu, ačkoliv už dále v seriálu nemají téměř žádnou roli. Tohle seznamování je bohužel poněkud zdlouhavé a monotónní, navíc ty méně důležité postavy nejsou vůbec zajímavé (nejméně asi Nemu), vztahy mezi nimi taky ve většině případech leží pouze na principu "buďme na sebe milí", ale opravdové pouto je snad jen mezi Reki a Rakkou. ()
Naprostý skvost s vynikající myšlenkou a mimořádně povedeným vizuálním zpracováním (to sice není u Japonců nic zvláštního, tady mi to ale přišlo tak trochu o něčem jiném, než jsem běžně u Anime zvyklý).Autoři nechali nakonec mnohem víc otázek, než odpovědí (např. co je za zdí, kdo jsou to Šedokřídlí atd.) a divák si tak musí sám domyslet a vyfantazírovat možné odpovědi, což se mi moc líbilo.Zejména druhá půlka je famózním filozofickým dramatem a nutí člověka se mimo jiné nad podstatou a smyslem života opravdu zamyslet.A co vlastně plyne z celého seriálu?Nezůstat sám, neodtahovat se od lidí a nebát se je požádat o pomoc. 92% ()
Reklama