Réžia:
Francis Ford CoppolaScenár:
Francis Ford CoppolaHudba:
David ShireHrajú:
Gene Hackman, John Cazale, Allen Garfield, Frederic Forrest, Cindy Williams, Elizabeth MacRae, Teri Garr, Harrison Ford, Robert Duvall, Michael Higgins (viac)Obsahy(1)
Záhadné drama Francise Forda Coppoly zkoumá morální hodnoty soukromí. V hlavní roli se představí Gene Hackman jako Harry Caul, expert na bezpečnost a dohled. Jeho každodenní práce, odposlech, se změní v noční můru, ve které Harry stále slyší něco, co jej ruší v nahrávání mladého páru v parku. Začíná se obávat toho, že by nahrávka mohla být zneužita. Postupně se zaplétá do labyrintu tajemství a vražd. (oficiálny text distribútora)
(viac)Recenzie (320)
Iným filmom dávam 3*, keď ma pobavia, hoci nemusia oslniť. Tu je to skôr vyjadrenie uznania za prácu, remeslo i viaceré detaily, nad ktorými som premýšľala až po filme. Inak totiž nemôžem povedať, že by som si k hrdinovi alebo deju vytvorila osobný vzťah. No dokážem uznať, že je to kvalitne spracované. ()
První polovina rozhovoru je skvělým pohledem na osamělého zásadového člověka, který se svojí práci oddal natolik, že si ani neuvědomuje, jak paranoidní začíná být a jak odtažitě proto působí na své okolí. Druhá půle se pak nese v duchu strhujícího psychologického thrilleru. Obě mě dokonale pohltily. Gene Hackman opět dokázal, proč je jedním z mých nejoblíbenějších herců. A Francis Ford Coppola zase potvrdil pověst výjimečného režiséra - moc se mi líbilo například to, jak skoro celý film snímal jakoby skrytými kamerami, což vyvrcholilo v úplně posledním záběru. Jsem rád, že se tenhle mistrovský, po téměř čtyřiceti letech (bohužel?) stále aktuální kousek konečně objevil na DVD - navíc s bonusovou výbavou, která je na dnešní mizerné poměry (a na poměry takto "starých" filmů) opravdu bohatá. ()
"Smrti se nebojím. Bojím se vraždy." Ne tak strhující jako Životy těch druhých, ale podobně působivé. ()
"...My vieme, že vy to viete, pán Caul ....." alebo aké to je, keď profesionálny odposlúchavač je odpočúvaný .... ()
Nespochybňujem kvalitu, ktorá tu iste je, ale nejak mi nesedelo to až príliš pomalé budovanie atmosféry. Prvá polovica filmu sa neskutočne vlečie a nepomáha tomu ani riedky dej. Hackmana mám rád, ale i tak priznávam mierne sklamanie. Okrem vlažného tempa je tu mnoho scén, kde sa dokopy nič nedeje a film ešte viac naťahujú. Keby bol o 20 minút kratší, hviezdu by som určite pridal. O niektorých filmoch často hovoríme, že nestarnú a oslovia niekoľko generácií, ale toto myslím nie je tento prípad. Film nielen že vyzerá starý, ale aj tak na diváka pôsobí a to sa mi pri starších filmoch často nestáva. 60%. ()
90 minut mě tenhle Rozhovor nudí a já koukám na Harry Caula, který neumí lásku rozdávat ani přijímat. Takhle odosobnělou a osamělou postavu jsem ve filmu snad nikdy neviděl. Pak přichází hotelová scéna a já si říkal "Teď to začne" a zase nic. Jenže film skončí, ani se mě nějak extra nelíbil a já mám chuť si jej pustit ještě jednou, což také činím. Jak jsi tohle Francisi Forde dokázal? Nechápu. 70% ()
Coppola je sice brán jako mistr, ale tohle se mu zrovna nepovedlo. První půlka je poměrně zajímavá, ale rozhovor se nemusel pořád opakovat. Ta druhá začíná nudit a závěr úplně nezvládnutý, zbytečně vytlačeované a křečovité scény. Hackman ok, ale já ho prostě nemám rád. Nuda. ()
Slušný pohled do světa odposlechů. Gene Hackman se své role zhostil výborně a byl vlastně jediným opravdovým lákadlem, proč jsem se na Rozhovor díval. Výsledné dojmy mám spíše smíšené, příběh mi přišel místy moc rozvláčný. ()
Naprosto dokonalý thriller z něhož mohutně sálá paranoia až do všech stran. Kromě poutavého příběhu se na celkovém dojmu podílí po všech stránkách perfektní zpracování. Opravdu každý záběr lze považovat za absolutně vypiplaný. Vyniká zejména geniální koncepce záběrů, práce s kamerou, ale například i souhra vizuálna se zvukem a hudbou. No a samozřejmě opravdu mimořádné jsou i herecké výkony. Gene Hackman se obecně snažil vždy do filmu něco vnést, ale jeho Henry Caul je zřejmě jeho životní rolí. Je téměř neuvěřitelné, jak silné období Coppola v 70. letech měl. Jeho filmy Kmotr, Rozhovor, Kmotr II a Apokalypsa nejsou jen podařené snímky, ale geniální nesmrtelná díla. ()
Úvod in medias res - emócie, výborná zvukovka, zaujímavý námet. Film však veľmi rýchlo zlyhal a moje prvotné nadšenie sa zrútilo....akonáhle som sa nechala sprevádzať nezaujímavými, rozvláčnymi a málo podstatnými scénami z Harryho osobného života. Monotónna atmosféra začínala liezť krkom a pokiaľ začnete myslieť na záver, už je zle. Oceňujem ambície, originálnosť, postupnosť, ale prikláňam sa k menšej húfe Coppolovsky sklamaných. ()
Skvělý Gene odposlouchá zajímavé věci, někdy i rozhodující mezi životem a smrtí.! ()
Scénář je jistě originální a pointa perfektně promyšlená, ale celý film mi vyzněl strašně utahaně a nudně, což Coppolovi nehodlám odpustit. Pro mě jasný příklad nevyužitého potenciálu. ()
„Natočil jsem to a nechal to na základě odezírání ze rtů přeložit a přepsat. Skoro jako v tý klasice Rozhovor z čtyřiasedmdesátýho, s Genem Hackmanem a Johnem Cazalem. Coppola to natočil mezi Kmotrama. Mně se to moc nelíbilo. Upřímně, je to celkem nuda.“ Přesně tento dialog vyřkne postava soukromého detektiva Fletchera v podání Hugha Granta v Gentlemanech režiséra a scenáristy Guye Ritchieho. Těžko říct, jak moc dialog Fletchera vycházel ze vztahu Ritchieho ke Coppolově Rozhovoru, zda šlo ovšem o předání osobního názoru, k Ritchiemu je rázem snadné mít o ždibec menší respekt, než který si za svou nabitou kariéru zaslouží. Ano, Coppolův Rozhovor zapadl mezi o poznání známější trilogii Kmotr a legendární Apokalypsou, onen fakt, že Rozhovor v povědomí tolika filmových diváků není dvakrát milá informace. Především proto, že si tento film rozhodně nezaslouží. A to nejen díky fenomenálnímu Genu Hackmanovi a skvělému (ovšem bohužel předčasně zesnulému) Johnu Cazaleovi. Trilogie Kmotr se stala nesmazatelnou součástí gangsterek, Apokalypsa poté stejně význam milníkem pro žánr válečných filmů, Coppolův Rozhovor poté minimálně patří mezi nejvýraznější thrillery své doby. Po vzoru již tehdy načaté trilogie Kmotr či pozdější Apokalypsy šlo i v tomto případě o film, kde Coppola zkoumá morální hodnoty. Velkou inspirací pro Coppolu byl tehdy snímek Zvětšenina italského tvůrce Michelangela Antonioniho, kde se i ve filmu z roku 1966 pátralo po rozřešení potencionální vraždy a stejně tak se ve filmu krapet zápasilo s paranoiou, paradoxně se poté film dočkal vydání v dubnu 1974, kdy hned v srpnu 1974 díky kauze Watergate Richard Nixon definitivně rezignoval na pozici prezidenta Spojených států a Rozhovor tak částečně dokázal reflektovat svou dobu. Na komerční úspěch Kmotrů a Apokalypsy poté Rozhovor sice navázat nedokázal, úplného zapadnutí se ovšem též naštěstí nedostal. Protagonista Harry Caul se zpočátku projevuje jako ideální představitel chladnokrevné postavy, kdy je jasné, že přesně takový člověk by neměl mít s tajným odposloucháváním a víceméně absencí osobních pocitů problém. Takový člověk se musí držet jasných pravidel podobného systému, být obalen nevyhnutelnou samotou, mít oči i uši na stopkách a počítat s tím, že se pevná smyčka přeci jen jednou může přetrhnout. Zhruba každý má ovšem se svou amorálností problémy, to ostatně vede právě k událostem Rozhovoru, který dokáže fungovat nejen jako poměrně svěží charakterní studie, ale představit skutečně nepříjemný thriller, kterým Coppola vzdáleně dokáže připomenout film, který by se mohl líbit i (v době uvedení 75-letému) Alfredu Hitchcockovi. Coppolův scénář nechává diváka v prakticky stejné situaci jako právě Harryho Caula, všechna zásadní odhalení v rámci příběhu se tak divák dozvídá s hlavní postavou a stává se obětí bravurní práce s napětím. Po vzoru Antonioniho Zvětšeniny poté Coppola pochopil, že důležitým hráčem celého filmu je zvuková stránka, která autenticky dokáže zachytit práci takového průměrného odposlouchávače, především je ovšem důležitým nástrojem pro vývoj příběhu. Pátrání po pravdě ovšem pochopitelně ještě více probourává led. Při vzpomínání na Gentlemany se poté musí uznat, že na rozdíl od ostatních Coppolových filmů Rozhovor skutečně není ten nejvděčnější a může možná vyvolat i jakýsi závan nudy. Vyvolený ovšem pochopí, že svou intenzitou tento film rozhodně nudou není. Do jisté míry dokázal Rozhovor navíc předběhnout svou dobu, dávno předtím, než se technologie dočkala moderních možností se už zde dalo diskutovat o potencionálním nebezpečí s nimi spojeným. Na malém prostoru dokáže zapůsobit i Robert Duvall, který si s Coppolou i díky trilogii Kmotr a pozdější Apokalypse svého času velmi rozuměl, solidně se zde mohl předvést i mladý Harrison Ford ještě před nástupem do rolí Hana Sola a Indiana Jonese. Zapomenout si pochopitelně nezaslouží ani John Cazale, který si pod Coppolovým vedením mohl zahrát nejen Freda Corleoneho v prvních dvou dílech Kmotra, ale v Rozhovoru se chopil i role Caulova kolegy Stana. A ano, při vzpomínání na Johna Cazaleho mysl připomene spíše právě Freda Corleoneho nebo Salvatoreho Naturileho z Psího odpoledne, Rozhovor je ovšem jeden z těch důkazu, že před sebou mohl mít Cazale skvělou fenomenální kariéru, kterou mu bohužel zatrhla rakovina plic. Na první pohled je sice Rozhovor primárně mysteriózním thrillerem, v jádru se ovšem skutečně jedná o poměrně odvážnou a dvakrát nenápadnou charakterní studii, která je nejvíc patrná v hořkosladkém závěru. Jeho tempo sice není v jistých momentech úplně vděčné a primární zdroj inspirace Zvětšenina je ve výsledku je o poznání zajímavější a nevyzpytatelnější podívaná, přesto si Coppola svůj odskok od značky Kmotr nepromarnil a natočil thriller, který sice v době svého vydání víceméně prošuměl, zub s časem ovšem přeci jen nakonec vyhrál. Francis Ford Coppola prohlásil, že má ze všech svých filmů Rozhovor nejradši, moc lidí by s ním přitom nejspíš nesouhlasilo. Přesto je Rozhovor bravurní audiovizuální práce, která v jistých ohledech svou dobu skutečně dokázala nejen reflektovat, ale do jisté míry jí i přeběhnout.... () (menej) (viac)
Škoda tej fádnej prvej hodiny až hodiny a pol, finiš je totižto bravúrny a úplný záver by si zaslúžil vlastné dejstvo. ()
O chlup lepší než Zvětšenina, ale i tak to jde mimo mě. Paranoidní ano, ale ne dostatečně intenzivně. Ovšem až ne ten závěr... 55% ()
Tento pomalý thriller (zvláštní kombinace, že?) vznikl v době, kdy Amerikou otřásala aféra Watergate a jeho záměrem bylo nepochybně více než napnout a pobavit. Jedná se trochu též o politický komentář a filosofickou úvahu na téma ztráty soukromí v informačním věku. Dnes, o více než třicet let později, se dají privátní údaje získat mnohem rychleji a snáze - často stačí jen Google a trocha důvtipu. Vědění však může být draze zaplaceno ztrátou důvěry. Na Coppolově meditaci nad etickými pastmi světa, v němž se dá o druhém leccos snadno zjistit, tak zastarala především technika, jinak je nanejvýš aktuální. ()
Nedočkal som sa tu síce žiadnej svižnej akcie, zato som však dostal poriadnu porciu paranoje a všelijakých špinavostí. Ono živiť sa odposluchmi je už len samo o sebe dosť odporné. Ide o psychologický thriller plný odpočúvania a zahalený do mysteriózneho rúška sveta odposluchov, ich zneužitia a tiež aj vrážd, pričom snímok prinúti diváka zauvažovať aj nad morálnym aspektom tejto témy. Ďalší zo snímkov, ktoré sa F. F. Coppolovi vydarili na jedničku. 75/100 ()
Jako jo - je to slušný film. Ale řekl bych, že nebýt režisérem Coppola a v hlavn íroli Gene Hackman, tak je dááávno zapadlý. Docela dobrá, komorní náhled do soukromí odposlouchávačů špionů . Osobně jsem rád, že jsem si tam všimnul Harrisona Forda. ()
Dost slušný thriller, který by si jen v několika místech zasloužil zvýšenou pozornost střihače. Dobře budované napětí i atmosféra. A samotný závěr je parádní. ()
Paranoia v Rozhovoru 100% naplňuje význam tohoto termínu. Film má moc pěkný závěr, téma je zpracováno mistrovsky, "pouze" klavírní hudební doprovod Davida Shirea je radost poslouchat a kamera nemá chybu, ale já se do toho filmu zkrátka dostatečně nevžil a místy jsem se ošíval, takže objektivně minimálně za 4*, ale subjektivně na 3*. Snad příště. ()
Reklama