Réžia:
Cy EndfieldScenár:
Jo PaganoKamera:
Guy RoeHudba:
Hugo FriedhoferHrajú:
Frank Lovejoy, Kathleen Ryan, Richard Carlson, Lloyd Bridges, Katherine Locke, Adele Jergens, Art Smith, Renzo Cesana, Irene Vernon, Cliff Clark, Dabbs Greer (viac)Obsahy(1)
Howard Tyler je obyčejný chlapík, který se snaží zaopatřit rodinu a dopřát jí alespoň základní luxus v podobě televize nebo hezkého oblečení. Práce je však poskrovnu, a tak se spřáhne se samolibým zlodějíčkem a dá se na dráhu zločinu. Zvuk zuřivosti otevírá spoustu pozoruhodných otázek, z nichž některé jsou univerzální a jiné se úzce vážou ke společenské situaci v USA přelomu 40. a 50. let. Film zkoumá původ násilí i adekvátnost reakce na něj a dokumentuje roli médií a jejich společenskou odpovědnost. Zároveň používá motivy davového šílenství a lynčování jako alegorie na mccarthismus a hon na komunisty – podobně jako remake Langova M (1951), který ve stejné době realizoval Joseph Losey. Ne náhodou byli Losey i režisér Zvuku zuřivosti Cyril Endfield těmito událostmi osobně postiženi, dostali se na černou listinu a v dalších letech museli své kariéry restartovat ve Velké Británii. (Noir Film Festival)
(viac)Recenzie (14)
Chudák Howard se v marný snaze najít práci zaplete do zločinu, na který fakt není stavěný. Překvapivě finální třetina pak ukazuje nebezpečný efekt "yellow journalism" médií a mánie nasranýho davu. Na poválečnou dobu zajímavě "anti-americky" kritický film. A je to dobrý – Lovejoy zahrál přesvědčivě, Bridges perlí jako šarmantní záporák a la Roger Stone, případ graduje až po vyloženě intenzivní, výjimečně mi nevadil zvýšeně moralistický ráz. ()
Wow, nejtemnější a nejskličující noir, který jsem dosud viděl a nepředpokládám, že kdy uvidím něco, co by mi tolik pohnulo žaludkem. Skutečně hodně nepříjemný film bez jakýchkoliv odlehčujících momentů, vtipů či alespoň hudby, jak bývalo v žánru mnohdy zvykem. Odehrává se ve dvou rovinách. V první, (anti)hrdina příběhu Howard, muž ve středních letech, manžel a otec, s manželkou v očekávání druhého potomka, neúspěšně hledá práci. V baru narazí na ze dne na den života užívajícího si kriminálníka Jerryho, který mu nabídne místo řidiče při loupežích benzínových pump a menších obchodů. Po počátečním váhání Howard Jerryho nabídku přijímá. Po čase tvoří sehraný tým, jenže Jerry chce víc, než se dá loupežemi vybrat, proto naplánuje únos dospělého syna bohatého podnikatele. Howard přijímá, ale netuší, že Jerryho plán je mnohem horší, než si představoval. V druhé rovině sledujeme novináře, píšící bulvární titulky, které hýbou s malým městečkem... Hodně nadčasový a perfektně udělaný film, jehož téma je každým dnem aktuálnější. Ve 40. - 50. letech se točily z dnešního pohledu neuvěřitelně kvalitní filmy, které nejsou ani nijak známy.... Mám pocit, že jsem tento kdysi dávno viděl na ČT. ()
Mám rád filmy, kde sa niečo zvrtne a kde hrá dôležitú rolu neovládateľný sfanatizovaný dav, finále je úplné iné, ako v iných noiroch, čo je veľké plus, už mi tie šablónovité noiry prišli trochu nudné. Ale mám výhrady aj k tomuto, nechápal som, prečo sa ten dav tak sfanatizoval, išlo o normálnu vraždu, akých sú denne stovky. Keby išlo o malé dieťa alebo niečo podobne emocionálne, to by sa skôr dalo pochopiť. Prispeli tomu aj novinári, ale aj tak mi to neprišlo dosť na to, aby to viedlo k tomu, čo sa odohralo pri útoku na väznicu. Pocit viny trápiaci hlavnú postavu bol tiež solídne natočený, len to chcelo výraznejšieho a lepšieho herca ako bol Lovejoy, ten len žmúril oči, akoby mu stále do nich niekto svietil reflektorom. Bridges bol ale až prekvapujúco presvedčivý padouch, sadlo mu to. ()
Čiastočne sociálna dráma, kde sa riešia aj dopady veteránov z nedávnej vojny a ich miesto na svete, čiastočne kriminálka, v ktorej končí všetko tak, ako si to človek nepredstavoval. Veľkým plusom je, že od začiatku chytí diváka za pačesy a nepustí. Lloyd Bridges v najlepších rokoch je skvelý záporák a je zaujímavé vidieť v tak starom filme síce nie najotvorenejšie násilie, ktoré existuje v spoločnosti, ale aspoň nezakrývanie si očí pred ním. Dej funguje skvele, aj keď záver bol až príliš vyhajpovaný a odmietam prijať, že tisícky mužov (aj starcov a dokonca aj žien) kvôli nejakej vražde zbohatlíka neváha porušiť zákon s cieľom zabiť dvojicu kriminálnikov, zničit verejný majetok a dokonca zaútočiť na políciu (tá na svoju obranu okrem slzného plynu nepoužije nič, ani hydrant, ani streľbu, dokonca ani gumové projektily, ktoré vtedy už boli). A to sa celé nedeje ani v nejakom malomeste ako tomu bolo vo filme Bol som lynčovaný. Chápem posolstvo filmu, ale aj tá kritika médií je dosť vyhajpovaná. Dnes možno nepresvedčia ani otvorené výčitky svedomia a jednoduché vyznanie sa zo zločinu. To už ale ide na vrub doby vzniku. ()
Chudoba cti netratí, jak říká jedna stará moudrost. Jenže jen ze cti a poctivosti člověk nemůže být živ. A co má dělat člověk, nemůže-li najít práci a zajistit svou rodinu? V takové situaci se i nabídka na nelegální výdělek zdá být lepší než se dívat od očí zklamané manželce a dítěti. Jenže jak to tak bývá, vše se může zvrhnout a pak už není cesty zpět. Film se nebojí tepat problémy chudoby a svým způsobem se stává obžalobou Ameriky, což ve své době zajisté muselo zarezonovat. A byť na mě film chvílemi působil příliš obyčejně až nudně, kvůli závěrečné scéně stojí za to jej vidět, protože takhle tísnivé a strašidelné záběry ve filmech často nevídám, pokud vůbec. Tohle z hlavy jen tak nedostanu, a to je pro film velké vyznamenání. [10. Noir Film Festival 2022] ()
Reklama