Réžia:
Peter YatesScenár:
John MortimerKamera:
Gayne RescherHudba:
Quincy JonesHrajú:
Dustin Hoffman, Mia Farrow, Michael Tolan, Tyne Daly, Olympia Dukakis, Cleavon Little, Kristoffer Tabori, Carl Parker, Hy Anzell, Alix Elias, Richard Clarke (viac)Obsahy(1)
Je sobota ráno, kdesi v New Yorku. V malém mládeneckém bytě spí mladá dvojice. Seznámili se včera večer v přeplněném baru, když se spolu dali do řeči o právě uváděných filmech. Strávili spolu sice noc, ale ještě o sobě nic nevědí, dokonce ani neznají svá jména. Jako první se probudí dívka- Mary. Prohlédne si byt, snaží z něj poznat co nejvíce o jeho majiteli a mimo jiné si všimne, že mladík má, nebo měl, dívku jménem Ruth. Chlapec - John se mezitím také probudí a nenápadně pátrá po totožnosti dívky, se kterou právě spal. Také on zjistí, že dívka má nebo měla partnera, o mnoho staršího ženatého boháče Jamese. Pomalu se dávají do řeči a přestože se dívka po snídani chystá domů, nakonec zůstane, protože to, proč vlastně k Johnovi šla, byly gramodesky. Poslouchají a přitom si o sobě povídají další drobnosti, vzpomínají na své bývalé partnery, oba však zůstávají ve střehu, protože mají pocit, že by z toho setkání neradi dělali něco víc než jen pouhou náhodu.
Přesto se pozvání na snídani postupně mění v pozvání na oběd a další neurčité plány. A přestože se nakonec pohádají a rozejdou, je jisté, že dlouho bez sebe nevydrží a než se den nachýlí ke konci, opět se sejdou.
(oficiálny text distribútora)
Recenzie (83)
Náhodní milenci z baru se ráno probouzejí vedle sebe jako "tabula rasa." Až při společném brunchi opatrně a zlehounka vybrušují svou vlastní tvář prostřednictvím několika klíčových střípků, vzájemného a nesmělého oťukávání. Dějová linka naplněna střihovým dialogem vchází do mysli pomocí vzpomínkových útržků, bloudí v přemýšlení o uvadlých snech a kotrmelcích svých dřívějších životů v odlehčeném partu, vnitřní konverzace mapuje možné argumenty přítomnosti, obrysy budoucnosti se vydávají do končin hodných fantazijní filozofie. Nezávazné důvěrnosti ostražitě hlídají onu pověstnou jiskru, která nevyprchala ani s ranním kuropěním. Oba, ač by se vyslovili nahlas, chtějí z lásky na jednu noc, udělat daleko více. Ani malá roztržka mezi nimi však nezabrání tomu, aby polibek na rozloučenou, byl tím posledním. Jména mladého páru jsou odtajněna jeden druhému až v těsném závěru, jak příjemná, symbolická tečka sladkého happy endu. Komorně rozkošné, obyčejně vytříbené, kaskádovitě zkoumavé, křehce čisté. Á propos hnědovlasý Dustin Hoffman ve svém ateliérovém "mezonetu" je tak gentlemansky roztomilý a kouzelně šarmantní. ()
John a Mary rekapitulují vztah, který nezačal, což není špatný nápad a špatné není ani zpracování: asociační řetězec flashbacků (a flashforwardů?), které jsou fyzicky – nikoliv jen myslí postav – propojeny s přítomností. Originální a nadčasová, nejspíš evropskou tvorbou inspirovaná forma by ale nemusela sloužit občas křečovitému sociopolitickému komentáři. Inteligentní konverzace dvou odlišných osob („čistého“ květinového dítěte a majetkem obklopeného elitáře) a zároveň dvou výborných herců na počátcích závratných kariér, by plně dostačovala. 70% ()
Námět filmu vypadal zajímavě. Seznámí se - vyspí se spolu - a neodejdou od sebe, ale začnou se poznávat. To co vypadá na první pohled skvěle s výborným hereckým obsazením však jen potvrzuje, že není všechno zlato co se třpytí. Chtělo to určitě mnohem lepší dialogy, já jim říkám jiskrňáče, takhel to bylo jen opatrný našlapování a místy mně přišlo že Dustin ani Mia nemají moc co hrát. Divadelní záležitost využívající filmového prvku vyprávění zvaného flasback pro dokreslení hlavních postav. ()
Peter Yates ve svých začatcích u poměrně dost dobře napsaného snímku, kde Dustin Hoffman podává vynikající herecký výkon! ()
Jedné noci, jednoho dne, v jednom bytě... ()
Rozměr tohoto filmu je určen jeho úvodní a závěrečnou intimní scénou: v úvodní hledíme na vzájemně odvrácené tváře ležícího páru, který se nahodile seznámil, a řádně uvolněn, vše opravdu "dotáhl"; v závěrečné stejný záběr kamery zachycuje tentýž pár, avšak s tvářemi obrácenými navzájem k sobě. A mezi tím se z drobných nesnází a nárazů rodí cit, který tomu úvodnímu ovlivnění propůjčuje ráz ne příležitostného odskoku, ale čehosi velmi podstatného a jedinečného v každém lidském životě. Oba protagonisté svůj jinak vlastně banální part, tak citlivý na adekvátní ztvárnění, špičkově zvládají na úrovni svých budoucích, mnohem prestižnějších a známějších výkonů. ()
Tento film, jehož celý děj je v podstatě založen na konfrontaci dvou osob, je sám o sobě docela průměrný, avšak Dustin Hoffman a Mia Farrow ho povznášejí o stupínek výše. Je zajímavě zpracován, prolínají se zde vzpomínky, reálné dialogy a scény, s fantazijními představami a nevyřknutými myšlenkami obou hlavních hrdinů. Nejvíce se mi líbila závěrečná scéna, kdy Dustin jezdí po městě v taxíku a hledá "tu klidnou ulici, kde se děje tak nejvýše jedno ubodání týdně." "Kámo, přiznej se, že ty vlastně nevíš, kam chceš jet? Tak pojedem domů, jo?" ()
Rozosmievala ma skutočnosť, že pri pohľade na čudáckeho Hoffmana sa mi v predstavách vyrojil Elvis Presley so svojím originálnym imageom, drásajúcimi pohybmi a zvodným pohľadom, preto som túto dramatickú podpásovku nedokázala vnímať vážne, pričom to komický presleyovský doplnok ani nemohol zachrániť. Dvaja ľudia, v jednom byte, v jednu noc - odhalia si trpké pravdy minulého života a očakávajú, že divák im za to divadlo bude vďačný. Postavy - nie herci - mi boli vyslovene proti srsti, scenár to isté a, bohužiaľ, nudila som sa k zblázneniu. Nečakala som, že mi môj milovaný žáner či duchaplné conversations urobia za hodinu a pol zo života vyslovené peklo. ()
Intimní a křehký proces sbližování, který film sleduje a jehož přirozená krása v dnešní době až bolí, neboť vzbuzuje prastarý a prazákladní stesk po skutečném sblížení a důvěrné blízkosti u vědomí, že k takovému klidnému vymanění se s druhým, ještě málo známým, člověkem okolnímu běhu času, ruchu událostí, povrchní naléhavosti a tlaku okolností se dnes nedokáže už možná vůbec nikdo dostatečně uvolnit - ani v nitru, ani z vnějších pout. Při opravdové vůli a upřímné citlivosti, bez odhlížení, bez touhy to sobě nebo druhému ulehčit a raději si něco - cokoli - namlouvat, ať už by to pak znamenalo, že spolu zůstanou, nebo se naopak raději znovu neuvidí, to lze zvládnout na ploše jediného víkendu - a pondělí, které přijde, už je zastihne nerozlučně propojené, ať k nim vtrhne s čímkoli. *** Je to poctivý proces rezonančního rozpoznání tělem, hlavou i srdcem, něžný a klidný protiklad všech těch rychlokvaškových, zkusmých vztahů, kdy lidé zamilovaní do svých sobeckých představ využívají jeden druhého, a pak se postupně neochotně v narážkách a kolizích probouzejí, celé měsíce či roky či desetiletí, do vzájemného rozčarování a zpětně nahlédnutých paralelních samot a ignorancí a hořkých křivd a zmarněného potenciálu - a skutečné pouto založené na vnímavém okouzlení a překvapivém souznění, byť třeba i bylo možné, mezi nimi nikdy nevznikne. *** Film je nádherně vybudovaný i zahraný, vnitřní hlasy i představy, jež pomáhají reflektovat vlastní nitro obou postav i vzájemnou přitažlivost a přirozeně proměňují, selektují možnosti a uvolňují další spění a odvíjení vzájemné skutečnosti, to vše je tak důvěrně známé, až člověku srdce usedá, když může sledovat, jak si dva krásní lidé v tomhle vycházejí vstříc. *** Souměrnost filmu je zároveň odrazem souměrnosti jich dvou a přirozeně, uvolněně rozvinutého prožití jejich prvních chvil ve společném prostoru a čase, v nichž k sobě prorostou. *~ ()
Vtipná, herecky kvalitní a scénově originální konverzačka o dvou zprvu neznámých lidech, jenž se pomalu poznávají, svěřují si příběhy ze svého života a utváří si o svém protějšku vlastní názor. ()
"Cinema Verité je jen výmluva, jak chodit za holkama i na záchod" - Slušně napsané, solidně zahrané.. Dustin Hoffman měl za sebou Absolventa i Půlnočního kovboje, zde je opět v plné síle v další herecké exhibici!! Bezmála čtyřicet let starému snímku rovněž pomáhá trefný vnitřní monolog obou hlavních představitelů, stejně jako invenční kamera!! ()
Klasika americké kinema.. ()
Dvě těla leží na posteli obrácená zády k sobě. Jelikož jsou obě nahá, tak je jasné, že po včerejším seznámení se majitelé těchto těl o sobě již něco dozvěděli. Teď je ráno a oba by rádi zjistili, jestli se pouze přátelsky rozloučí nebo jestli by jim nezachutnalo trochu společně strávené krmě. Obě těla již mají jisté zkušenosti a tak se ústy pokoušejí vypouštět neškodné informace, zatímco jejich mozky s vědoucím nadhledem komentují jednotlivé situace na základě dřívějších prožitků. Neustálý rozpor mezi mluveným a mysleným je také tím nejlepším, co může tento příjemný snímek nabídnout. ()
Mladičcí Dustin Hoffman a Mia Farrov. Kdyby filmík byl o poznání hlubší, byl by ještě vtipnější. Takhle zůstává v rovině romantického dramatu, nejslinějšího, zdá se mi, v sekvencích s vnitřínimi dialogy. Oba hlavní herci z jednoduchého příbehu však udělali moc milou záležitost. ()
Ó, rovnou prohlašuji, že jsem se do ústřední dvojice Dustin Hoffman & Mia Farrow zcela zamiloval - herecké obsazení titulních postav je zde čistá radost. Tím to ale jinak hasne - není to tak dlouho, co jsem sám zažil něco velmi podobného jako John a Mary, a osobně si tedy vážně nemyslím, že by to byl zas tak skvělý námět pro film - vlastně mi to přijde skoro fádní až hrůza. Za mě osobně tedy bohužel dost nuda, navíc umocněná nevolí z českého dabingu, ve kterém jsem film zhlédl. V původním znění by to snad bylo lepší - přece jenom ta atmosféra starých zlatých šedesátek v New Yorku má hodně do sebe a pro mě osobně je tenhle biják v první řadě autentickou zprávou své doby, která se dnešníma očima jeví vzdálená skoro stejně jako třeba napoleonské války - je fascinující, jak moc se náš svět za pouhých 44 let od premiéry tohoto filmu změnil k nepoznání. A je otázka, jestli vlastně k lepšímu - minimálně po stránce vztahů by se zdálo, že je to stále stejná písnička, ať už si třeba čtete Homérovu Odysseiu nebo zajdete takhle jednou večer do baru na drink. ()
Mladí ľudia chodia vo veľkomeste večer do podnikov za účelom strávenia noci s niekým na byte v posteli. Niektorí možno ale hľadajú viac a možno im bude trvať nejaký čas, kým si to vzájomne, pred okolím a aj vnútorne sami sebe priznajú. Je nesmierne ťažké nájsť spriaznenú dušu v takejto džungli a bol by v tom čert, ak by Vám ešte pred nájdením toho pravého šťastia "New York havent break your heart". Menší, ale o to úprimnejší film, kde hĺbka charakterov hlavných hrdinov je podtrhnutá plytkosťou ich predchádzajúcich partnerov a väčšiny postáv vo filme. Zase sa mi potvrdzuje vďaka kinematografii, že ľudia sú všade a v akejkoľvek dobe v podstate rovnakí. Dnes by si režisér v takomto type filmu neodpustil množstvo potenciálne kultových hlášok, Yates najviac boduje vnútornými komentármi Johna a Mary. ()
Nůůůůda. Dobré herecké výkony ústřední dvojice, slušný dabing. A nekonečné nic. Dobové reálie cením, tempo a nápady vůbec. ()
Konverzační, slušně obsazený a zahraný vtipný "romantický" film (schválně nepíšu komedie), který těží ze své obyčejnosti. Je o dvou lidech, kteří se vedle sebe ráno probudí a neví o sobě vůbec nic. Postupně o sobě začnou zjišťovat různé věci, které by za jiných okolností vyšuměly v průměrný romantický výplach, ale zde jsou vyprávěny originalním způsobem. Konverzace je proložena flashbacky a flashforwardy navíc okořeněná trefným a vtipným vnitřním monologem hlavních představitelů. Takhle z toho vzniká obyčejná, leč vtipná variace na "Poznej bližního svého". V závěru sami poznáte, že začáteční scéna v ložnici dostala díky jednodennímu vývoji postav zcela jiný, ne-li opačný rozměr. Roztomile přirozené. ()
...aneb kterak poznáváním druhé/druhého poznáváme sebe. Přirozenost Hoffmana a Farrow + nápaditost scénáře (vnitřní hlasy a živá reakce na ně z protější strany, paralelní sledování vztahů s předchozími partnery) = zajímavá podívaná. ()
Čarovné na tomto príbehu dvoch obyčajných ľudí je, že ich románik nemal prežiť jednu spoločnú noc... a stalo sa z toho viac. Vnútorné monológy obohacujú príbeh o nepoznané, ale tušené ( aspoň pre tých, ktorí takú noc prežili ). Mia Farrow i Dustin Hoffman ( predovšetkým ) získavajú diváka svojou civilnosťou a obyčajnosťou. Priznávam, že svoje hodnotenie zvyšujem o jednu hviezdičku, ale to je len preto, že som videl film opäť po štvrťstoročí a moje životné skúsenosti sa trošku posunuli ďalej. ()
Reklama