Réžia:
Andrzej ŻuławskiScenár:
Andrzej ŻuławskiKamera:
Bruno NuyttenHudba:
Andrzej KorzyńskiHrajú:
Isabelle Adjani, Sam Neill, Heinz Bennent, Leslie Malton, Margit Carstensen, Gerd Neubert, Johanna Hofer, Carl Duering, Barbara Stanek, Harry Riebauer (viac)Obsahy(3)
Anna opustila svého manžela Marka i jejich syna Boba. Mark je rozhodnut vypátrat pravdu a začne svou ženu sledovat. Zprvu si myslí, že je za vším jiný muž. Brzy ale poznává, že Anna našla něco jiného, co miluje a nehodlá se toho vzdát. Její podivné chování a bizarní události naznačují, že jde o něco temného a znepokojivého... (Hollywood Classic Entertainment (H.C.E.))
(viac)Recenzie (220)
Větší magořinu jsem ještě neviděl. Jedna * za skvělé herecké výkony, ale to je sakramentsky málo. ()
V prvních minutách jsem odtušila, že se pojede stejná šarže jako Hanekeův Utajený. Naivní příměr, protože Utajený je proti Possession mateří kašičkou a to mi i při jeho sledování hrály útroby škatulata. Rozepisovat se není třeba, Nick Tow mi mluví z duše. Bizarní metafora rozkladu "takové normální rodinky" možná nepřehází životní priority, něco však určitě ano. ()
Zlatá Palma - výběr ()
Panejo, to byla psychárna, procházka cvokhausem hadr. Já osobně bych uvítal méně afektu a divadelního herectví, ač chápu, že právě tyhlety expresivní herecké metody udělali Possession tím, čím je. Na samotnej děj se určitě musí pohlížet jako na nějakou metaforu, protože zvlášť ke konci už je divák s přímočarým postupem opravdu ... v koncích. Rozhodně doporučuju jako ukázku perfektního filmového šílenství. Horror movie of the year ()
║Rozpočet $-miliónov║Tržby USA $1,113,538║Tržby Celosvetovo $-║ ()
Chtěl jsem megapodivnost a megapodivnost jsem dostal. Artové až běda, plné naprosto nesmyslných scén, ale ve své přehrocené bizarnosti je to většinou až groteskní. Sam Neill tam je permanentně vyšokovanej. Furt dělá křečovitý ksichty na houpacím křesle, fackuje svojí ženu do krve a sebevražedně jezdí na motorce a přitom řve. Jeho žena se zase pořád hystericky svíjí, až z ní začne téct nějaká bílá sračka, jak z Bishopa. Do třetice všeho dobrého je tam jakýsi zenový Němec, co se nesmyslně pohybuje, trochu jak Jackie Chan v Drunken Masterovi, a vyhrožuje Samu Neillovi, že na něj bude útočit psychickou silou. To ale není to nejlepší. Žena Sama Neilla totiž v opuštěném bytě zabíjí chlapy a staví z nich jakéhosi chapadlovitého humanoida, se kterým pak náruživě šuká. Ta příšera je mimochodem hodně dobře udělaná a je škoda, že nemá víc prostoru. Kamera je dost dynamická a rozhodně jsem se nenudil, hlavně díky opravdu démonickému Samu Neillovi. Přesto bych ale uvítal větší žánrovou vyhraněnost. Bere se to moc vážně a filosofické přemítání o víře, bohu a nesmrtelnosti chrousta prostě nemohu přijmout s vážnym ksichtem. Fakt jsem se u toho víc gebil, než že bych byl napjatej, vystrašenej, nebo nedejbože nějak prozřel. ()
Isabelle Adjani v jednom rozhovoru řekla, že se ze své role Anny psychicky vzpamatovávala několik let. To mi vrtalo hlavou. Tak teď už chápu. Scéna v metru je vyšší liga. ()
,,VĚŘÍŠ V BOHA? JE VE MNĚ.…“ /// To je tak, když se ženská za Berlínskou zdí zamiluje do vyšší mocnosti. Celej film pak někdo kňučí, šílí, svíjí se, teče dost krve a stejně postiženej kameraman pak zvláštní kamerou ukazuje šílený nejen lidi, ale i prostory. Kdyby jste tomu ještě nerozuměli – jsou tady dva šílení herci, pár šílenejch komparzistů a šílenej režisér, kterej dokázal narvat a ještě k tomu do sebe skloubit manželský vztahy, okultismus a politiku. Neil chvilkama připomíná Nicholsonovu fázi totálního hrábnutí, aby pak otěže převzala PANÍ a nechala vzpomenout na Charlotte. Vobčas je to pěknej humus, ale většině těch věcí moc nerozumím (že sem blbej? Aha…). Myslím, že i frajeři z italskejch hororů tý doby museli (aspoň vobčas) čumět s otevřenou držkou. A já? Jdu najít nějakej odbornej rozbor díla. /// NĚKOLIK DŮVODŮ, PROČ MÁ SMYSL FILM VIDĚT: 1.) Zdá se mně, že stará zešílela (nekecej, že i zvošklivěla a zhubla? Ty krávo, to Ti nezávidím...). 2.) Třetí část noci se mi zdála málo ujetá. 3.) Thx za titule ,,scorbut“ a ,,drSova“. /// PŘÍBĚH *** HUMOR ne AKCE * NAPĚTÍ * ()
Mučivý portrét rozpadajícího se manželství ! Issabelle Adjani předvádí neskutečný herecký výkon,takhle chaotickou,hysterickou,psychicky na dně ženskou jsem v životě neviděl a při sledování mi bylo až nepříjemně,co vše předvádí. Francouzi tímhle dílem opět potvrzují,že jsou mistři v Hororové tvorbě a mně nezbývá nic jiného,než je v tom podpořit plnou palbou. ()
Popravde receno, moc nevim, co si o tom myslet. Film ze zacatku pripomina takovy psychologicky drama o rozpadu manzelstvi, kde se on a ona neustale hadaj, porad je nejakej rev a po pul hodine uz to zacne bejt otravny. Jenze nekdy po ty pul hodine se taky zacne konecne neco dit. Jenze je to desny psycho, kde se postavy chovaj nelogicky, cely je to zmateny, kolikrat jsem nechapal, co se to deje a obcas si to hraje na umeni. Navic tady neni snad jedina normalni postava, vsichni se chovaj jak magori, neustale se bud chechtaj nebo rvou, maj sileny vyrazy, neustale hazej telama a klepou se, jak kdyby meli zachvat a fyzicky si ublizujou. Navic se to odehrava v nejakym naprosto vylidnenym meste, takze videt nekoho krome hlavnich postav na ulici je skoro az zazrak. Jenze ackoliv jsem to moc nepobiral a postavy jsou naprosty silenci, zaroven se filmu neda uprit hodne sugestivni atmosfera, radne nechutny zabery, naprosto dokonaly triky a to i podle soucasnejch meritek a hlavne genialni herci, kde Neill pravdepodobne dostal jednu z nejvetsich hereckejch prilezitosti a stoprocentne ji vyuzil. Takze vlastne ani nevim, jestli se mi to libilo nebo ne, ale rozhodne to bylo hodne pusobivy. ()
Velice "ŤEŽKÝ", hutný, náročný film ... Navíc opravdové psycho, divák si již několikrát myslí, že dojde k nějakému vyřešení a závěru a film ho zavede zase na další kolej a protáhne ho dalším peklem. Je to velice Cronenbergovské, kdybych neznal jméno režiséra, rozhodně bych to odhadoval na Cronenberga. Polovina filmu je vypjaté drama rozpadu rodiny, přes psychické útrapy a šílenství manžela, přes vzpamatování se manžela po vyšinutí a jako by posedlost manželky a po absolutní bizzard, která si stále ale nechává jistý smysl a naštěstí diváka neutopí naplno ... což je jen dobře. Film obsahuje špičkové herecké výkony Adjaniové a Neilla, to je absolutní vrchol, ždímou ze sebe naprosté maximum a chvíli jsem měl skutečně strach o ně jako o herce- lidi, ne jako o postavy filmu. Není to ani tak horror, jak by se zdálo, těžko uchopitelné, popsal bych to jako "těžkotonážní psycho-dama" ... Dlouhá stopáž může být pro někoho na škodu ... ()
Isabelle Adjani je dokonalá a Nádej umiera vždy posledná. 10/10 ()
Psychotropní záležitost, kterou ocení především náročnější publikum. První hodina filmu si vás pomalu zpracovává, aby ta následující udělala z vašeho mozku mateří kašičku. Před maskéry smekám klobouk, jejich slizské monstrum stojí za to. Hlavní herecké duo skvělé, hlavně francouzská kráska Isabelle Adjani tu předvádí takový výkon, jenž pomalu hraničí s duševním kolapsem. Dokonce ani dvouhodinová stopáž mi nebyla na překážku. Zkrátka a dobře, Possession ve mně zanechal velmi silný dojem, jelikož na takovou šílenost se nedá zapomenout. 80%... ()
Právě jsem zhlédl POSSESSION a jsem vyčerpaný po psychické stránce. Deprimující, bizarní, na psychiku těžko vstřebávající dílo. Isabelle Adjani je geniální herečka, její hysterické záběry a vyzařující šílenství je v té nejkrutějším formě jakou jsem, kdy viděl. Podobný ANTICHRISTU (tenhle film má Trier určitě moc rád) a Andrzej Zulawski je filmový umělec. ()
-"Any questions?" -"Does our subject still wear pink socks?" Na mysl se také dere citát z Hercula Poirota: "Chovali se spíš jako milenci než manželé. Občas se stane, že jsou dospělí natolik pohlceni sami sebou, že se dítětem sotva nechají rušit." Těžko uvěřitelné, že byl Sam Neil někdy mladý a krásný. Je skvělé, jak on, který má být v tomto vztahu Pan Racionální, tam stojí v rozepnuté košili, bílý jako smrt a s šílenstvím v očích. A nakonec to nezvládl ani do řeky. Přijde mi vtipný takový ten uživatel, co píše k filmům hodnocení v poměru PŘÍBĚH-HUMOR-AKCE-NAPĚTÍ, protože tady uvedl HUMOR ne. ()
Hysterické rozvodové psycho, přepínající v druhé polovině do Hellraisera. A trochu mi to připomnělo i dřívější Brood od Cronenberga, který byl taky inspirovaný režisérovým vlastním drsným rozvodem. Sugestivní kamera zachycuje vyčerpávající, místy komické soupeření Adjani a Neilla o to, kdo bude působit jako větší hysterka/šílenec. Adjani vítězí a je nezapomenutelná, ale Neill se taky poctivě snažil. Těžko se mi to hodnotí, protože u mě převažuje dojem, že je to uječený psycho blábol, v celku jen těžko koukatelný, ale má to svoje lahodně ujeté a extrémní momenty a ve výsledku mě to fascinuje. ()
„Řeže nás na kusy, Marku!“ – „Možná jsi jen přišel nevhod.“ Hlavní myšlenku tohoto vpravdě ujetého filmu bych shrnul jednou (myslím velmi výstižnou) větou: „Marku, berete si zde přítomnou Annu za právoplatnou manželku a budete ji ctít a chránit, v dobrém i zlém, v nemoci i ve zdraví?“ Zpočátku to vypadá na docela obyčejnou sondu do partnerské krize 2 dosti emočně nevyrovnaných (rozuměj vyšinutých) manželů. Jenže postavy se postupně chovají čím dál bláznivěji, míra jejich „pošahanosti“ graduje, chvílemi je to skoro na hranici snesitelnosti. To díky tomu, že herectví v tomto filmu je maximálně přehnané, uřvané, afektované, rozmáchlé (místy se zde docela dobře definuje pojem „přehrávání“). Herecké výkony korunuje scéna v podchodu, kde se Isabelle Adjani opravdu vyřádila, a na to několikaminutové ječení, trhání sebou a házení šíleného výrazu na všechny strany, divák jen zírá, neschopen skoro ničeho jiného než nejistého smíchu (i když jak tady tak čtu, pro někoho je to skoro vrchol herectví, ehm). Ne že by to však bylo jen o její Anně (a učitelce Helen…wtf?!), Mark, Margit, Heinrich a jeho matka, oba detektivové (zvláště pan Nenápadný)…všechny ty postavy jsou silně jeté, jediným alespoň trochu normálním jedincem je syn Bob (který se začne chovat divně, zřejmě už „pod vlivem“, až ke konci). A mužští zástupci se zde snad všichni zvláštním způsobem ošahávají (taky jsem nepobíral). Stejně mimoňské jsou i dialogy, které film vyplňují, viz třeba scéna: „Co děláš?“ – „Třídím věci na vyprání.“ (a následně Anna strčí oblečení do ledničky). Jenže mimo je zkrátka celá Posedlost, která se proměňuje na čím dál větší anarchii a psycho jízdu. Horor to není ani omylem (nejvíce „děsivé“ scény jsem rozpačitě prosmál), leda, že by šlo o žánrovou parodii, ale na ni mi to všechno přijde zase moc nechtěné. Tak či tak, doopravdy si užít tuhle bláznivou hříčku zřejmě může (i když to tak úplně podle zdejšího hodnocení nevypadá) spíš jen určitá část divácké obce (která nemá místy zoufalou potřebu naběhnout na scénu a všechny ty „mentály“ pokropit plamenometem…moje maličkost). Filmu neupírám originalitu (nechybí tu dokonce ani trocha filozofie), ale zase za jakou cenu, že? Posedlost hodnotím průměrem a sice nechci pana režiséra po 2 filmech zcela zavrhovat, ale zřejmě to tak úplně nebude moje krevní skupina. „Jsem ve válce proti ženám. Nemyslí dopředu. Není na ně spolehnutí, nedá se jim věřit. Jsou nebezpečné.“ – „Jediné, co máme všechny společné, je menstruace.“ ()
Tento nezávislý horror je nasiaknutý európskym filmovým štýlom až do morku kosti. Už od začiatku zdiaľky máva na rozlúčku akémukoľvek náznaku klišé, či stereotypu v príbehu, dialógoch, či dokonca v jedinečných hereckých výkonoch. Osobitosť celého filmu je skrytá najmä v príbehu, ktorý treba prijať taký aký je a nelámať si hlavu nad jeho racionalitou, či nad odchýlkami od jeho bežných mainstreamových kolegov. Zulawski ide naozaj cez mŕtvoly, hercov dohnal k brutálnym hereckým kreáciám a sám seba prekonal vo všetkých tvorcovských fázach. Možno to nebude posadnutosť, čo momentálne cítim k tomuto nevšednému filmovému zážitku, ale v každom prípade je to určite spokojnosť. 80%. ()
Na tenhle film je kiddo příliš stará a zahořklá. ()
Napriek pracovným úspechom, Markovo manželstvo leží v troskách. Správanie jeho ženy sa stáva čoraz nepredvídateľnejšie. Jedného dňa po príchode domov, nachádza byt prázdny. Po niekoľkých hodinách zazvoní telefón, v ktorom mu manželka oznamuje, že má niekoho iného a chce ho opustiť. Je ale všetko skutočne tak, ako sa na prvý pohľad zdá? Čo je skutočnou príčinou manželkinho psychicky labilného správania? Tak som sa konečne odhodlal. Psychologická dráma s prvkami hororu zobrazujúca krízu manželstva či milostného trojuholníka. Herecké výkony boli skutočne nadštandardné. "Possession" ma však spočiatku veľmi nebavil. Nie, že by bol nudným, ale partnerských hádok mám v práci denno denne až až, a už ma to tak nebere. Následná "čudnota" ktorá v druhej polovici snímku postupne vyplavuje na povrch + rozuzlenie síce zaujali, ale mimoriadne nadšenie, ako podaktorí užívatelia, nezdieľam. Film ma nepohltil tak, ako som očakával, ako by mal. Každopádne, som rád, že som ho videl a neľutujem jeho odsledovanie. V 80 rokoch to musel byť pre diváka šok. Inak musím dodať, že Isabelle Adjani bola (a hádam ešte aj je) neskutočne krásna žena - 65%. ()
Reklama