Réžia:
Jacob ThuesenScenár:
Kim Fupz AakesonKamera:
Sebastian BlenkovHudba:
Nikolaj EgelundHrajú:
Troels Lyby, Sofie Gråbøl, Paw Henriksen, Søren Malling, Ditte Gråbøl, Claus Bue, Kirsten Olesen, Bodil Jørgensen, Charlotte Sieling (viac)Obsahy(1)
Celý život sa mu v jednom okamihu rozpadne na márne kúsky... Pomaly vypláva na povrch temná stránka tejto na pohľad normálnej rodiny... Henrik je milujúcim otcom a manželom, obľúbeným učiteľom plávania a slušným občanom. Spolu s manželkou Ninou ho trochu trápi správanie ich dospievajúcej dcéry, ktorá je samotárska a s rodičmi takmer nehovorí. Obaja sú však trpezliví a akceptujú dcérine vrtochy puberty. Jedného dňa je však Henrik zatknutý a obvinený z hrozného zločinu. Jeho dcéra tvrdí, že ju už dlhší čas zneužíva. Celý život sa mu v jednom okamihu rozpadne na márne kúsky a zrazu musí nielen dokazovať svoju nevinu, ale aj znovu získať dôveru manželky a lásku dcéry. Psychologická dráma venovaná pálčivej spoločenskej téme zneužívania detí je brilantnou štúdiou charakterov a medziľudských vzťahov. Príbeh je postavený na precíznom dávkovaní napätia, ktoré do poslednej chvíle núti diváka zaujať k postavám a ich problémom vlastný postoj. (oficiálny text distribútora)
(viac)Recenzie (68)
Severská kinematografia je poctivá a myslím, že čím ďalej objavujem jej skryté krásy, tým viac si ju začínam zamilovávať. Podobne ako v o rok staršom filme 'Lad de små børn', aj tu film stavia na hercoch. Podobne si tiež berie na mušku veľmi citlivé témy, ktoré sú spracované s obrovským citom a prehľadom. Podobne aj tu zohráva veľkú úlohu výkon Sofie Gråbøl, no ešte väčším prekvapením bol viac než oscarový koncert Troelsa Lybyho. Psychologický rozbor postáv by bez ich dokonalých výkonov iba šušťal papierom, na ktorom bol scenár napísaný. Réžia je veľmi decentná, no nápaditá a miestami vytvára naozaj mrazivú až skľučujúcu atmosféru. Podobne aj tu teda musím dať oprávnené plné hodnotenie. 90%. ()
Čtyřicátník Henrik, instruktor plavání, šedá bradka, ustupující vlasy na spáncích. Manželka Nina, výkonná tajemnice, bez bradky, naprosto věřící manželovi. Do té doby št'astný pár, vychovává 14tiletou dceru Stine. Jednoho dne Stine obviní vlastního otce z incestu. Od této chvíle se divák stává loutkou v rukou režiséra, který Stine záměrně drží dlouhodobě mimo hru, a víme o ní jen to, co říkají jiní. Stine již dříve podobně lhala, proto má Henrik plnou podporu manželky...Hodně nepříjemné psychologické drama, kde stále cítíte a tušíte, že něco není tak, jak se zdá být. Otázky a odpovědi jsou možná jasné, ale jen do té míry, do jaké jsou diváci vmanipulováni. ()
Potkat Skandinávii, to je pro mě jako když pobožný najde na zemi Bibli. Líbí se mi preciznost psychologie postav, ale i kvalita hereckých výkonů. To vše by tento film měl, s čímž jsem i počítal. Co jsem ale nečekal, že tenhle film bude těžce bez emoční. Vlastně jsem celou hodinu a půl pozoroval problém rodiny, která mi byla vysloveně u prdele. To není úplně v pořádku, ne? ()
Sympatické prostředí, jenž krásně zachycuje pochmurnost a doplňuje náladu odehrávajíc se na plátně, je krapet potopeno pomalým a lehce utahaným dějem filmu, jenž by lehkou úpravu scénáře potřeboval jako sůl. Herecké výkony samozřejmě jak u dánských snímků bývá zvykem jsou velice věrohodné, obzvlášť hlavní postava. ()
Filmům na téma pedofilie, homosexualita (používám dosud tento obsoletní výraz) atp. se pokud možno vyhýbám, ale někdy se to prostě nepodaří. Ale i při sledování mi vrtal brouk v hlavě hamletovské "dívat se či nedívat". Problém jsem vyřešil (na rozdíl od Hamleta) tím, že jsem problém povýšil na obecnou úroveň: Nejspíš každý v životě překročil nějaké společenské, kulturní či osobní tabu. Otázkou je tedy jen, jak závažný to byl přečin a jak se s tím "postižený" dokáže vyrovnat čili zda s tím dokáže žít nebo alespoň existovat. Henrik to (ať už to nakonec dopadlo, jak chce) to nezvládl, přestože po celý film vypadal vcelku suverénně. Zakolísal ve chvíli, když se chlubil tím, že dospěl - nakonec lezl po čtyřech jako nemluvně, zatímco naplnil pouze incestuální předpoklad, kterým je oboustranná infantilita. Problém druhé strany se neřešil, tím se film odlehčil a zpřehlednil, i když divák tím přišel také poněkud zkrátka. "Druhou stranu" ale řeší jiná literatura; doporučuji knihu Francise Scotta Fitzgeralda "Něžná je noc", kterou jsem nedávno (po delší době) znovu poslouchal v rozhlasové dramatizaci ()
Reklama