Réžia:
Alberto LattuadaScenár:
Alberto LattuadaKamera:
José Luis AlcaineHudba:
Ennio MorriconeHrajú:
Marcello Mastroianni, Nastassja Kinski, Ania Pieroni, Barbara De Rossi, Francisco Rabal, José María Caffarel, Claudio Aliotti, Alberto Lattuada (viac)Obsahy(1)
Úspěšný, po usazení toužící padesátiletý zahradní architekt Guilio ztělesňuje ideál postaršího muže. Je šarmantní, pozorný, inteligentní, přitažlivý, po všech stránkách sympatický. A také díky tomu, byť ženatý, slaví oprávněné úspěchy u žen. Setkání s plachou, půvabnou a možná až příliš mladou Franceskou však, zdá se, nebude jen jednou z avantýr. Stráví spolu den, noc a dřív než se Guilio naděje, je zamilovaný až po uši. Pak ale přijde setkání s dávným kamarádem Lorenzem a to přinese Guiliovi, rozjitřenému dlouho nezažitým citem, hořkou pilulku. Přítel mu totiž připomene jednu dávnou událost, která by v kontextu se současným stavem věcí mohla vést ke spoustě bolesti. Před šestnácti lety totiž Guilio strávil noc i s Francesčinou matkou. Je proto možné, že se právě zamiloval do vlastní dcery. Jak se láska popere s takovou skutečností? V hluboce citlivém romantickém dramatu, vzešlém z italsko - španělské koprodukce, excelují nesmrtelný Marcello Mastroianni a tehdy sedmnáctiletá kráska Nastassja Kinská. (oficiálny text distribútora)
(viac)Recenzie (40)
Nedokončené věnování čarovné moci lásky. Bez bázně sním o krásce, mé vědomí minulosti je mi cizí. Jak úpěnlivě přemoci ten proud ryzí touhy. Však nechme plout vrtochy naší mysli i fantazie. Láska prostořeká svůj úděl plní dozajista, včera, dnes a zítra. Rozjařilé lolitkovské "kvítko" Nastassja Kinski a barevný podzim sladkého života tlumočeného prokřehlými imponujícími vjemy pod střechami Florencie Marcella Mastroianniho. Jiskra svobody, svůdnost tajností se plně a hrdě oddávají múzičnosti citů a lyrice dotyků, co hrdlo ráčí. Jak očarován, jak chycen, jak prosté déjá vu. Pusť lásku na kus řeči, potěš se jí. Autorku jemných světel, rajského opojení. Lásku jako osvoboditelku, dárkyni i ozdobu nitra nehynoucí poezií. ()
Příliš rozhádáné dílko, ovšem se skvělými herci. ()
Kostýmová zkouška Nastassji Kinski: "Dobrý den, svlékněte se. Ano, komplet. Nikde vás to netáhne, cítíte se pohodlně? Výborně, tak další!" Naštěstí Marcello má vždy po ruce deštník, protože tam občas prší, jinak by tu angínu chudinka léčila dodnes. K filmu bych měl jednu nejapnou poznámku, kterou radši spolknu než mě osud potrestá, ale tak nějak obecně filmově vzato je to na pěkný večer, pokud vám tedy někdo při záběrech na nahatou Nastassju nepřepíná program. ()
Originální nostlagicko romantické drama. Některé věci se v životě prostě nedají dohnat a nemá smysl je lámat. Jsou záhady, které mají zůstat záhadami, protože právě v jejich nevyjasněnosti je jejich smysl. Film má skvělu atmosféru, zejména díky muzice a velmi nápaditému střihu. ()
Koprodukční romantické drama (jednoznačně víc italské), značně lolitovské. Vychází z myšlenky dvou ve světě ztracených duší, které se konečně našly, ale zároveň jsou si tak daleko, jak to jen jde. Generační a společenský rozdíl je ještě umocněn nepodloženou myšlenkou incestu. Mládí se svými gejzíry emocí a vášní v kontrastu se stařeckou (Tady bych to nazval krize středního věku.) rozvahou a usedlostí, působí místy vesele vtipně, jindy varovně. Dívka Franceska, která nikdy nepoznala otcovskou lásku, nyní podvědomě vyhledává svého partnera mezi staršími muži, aby utišila tuto citovou prázdnotu. Nastassja Kinski je ve své roli okouzlující, a když zahoří svou láskou k ženatému Guiliovi (Mastroianni), dostává situace vážný rozměr plný dilemat, výčitek a zpytování svědomí. Mastroianniho role zde velmi připomíná hlavní postavu v Angelopoulosově dramatu VČELAŘ. Guiliovo chátrající nešťastné manželství přímo volá po změně, ale na rozdíl od Včelaře tato postava není v bezvýchodné situaci bez jakékoli budoucnosti. O to větší drama se tak odehrává v jeho mysli, když bojuje s tím, co považuje za správné a tím, co by si přál. Ve své době poměrně odvážný snímek ohledně nahoty a společenské etiky. Téma incestu bylo zejména v USA naprosté tabu. Film těží především z vynikajícího výkonu ústřední dvojice. Nastassja předvádí na svůj věk velmi vyzrálý výkon a je Mastroiannimu rovnocennou partnerkou (to je zase jeho zásluha). Snímek je dále podpořen jedním z lepších počinů génia Morriconeho a atmosférou florencké renesance. 80% ()
Film, který si svým nerušeným tempem poklidně spěje ke svému závěru, aniž by se v něm tak nějak stihlo stát cokoli zásadnějšího. Samotný námět o vztahu chlápka v krizi středního věku a mladičké krasotinky je tak fádní, až by to bolelo - kdyby ty dva ovšem nehrálo tak excelentní herecké duo. Kterému se mimochodem podařilo jako snad v žádném jiném filmu - byť možná klidně i bezděčně - ztvárnit zásadní asymetrii, která panuje v každém podobném věkově nerovném milostném vztahu. Mastroianni zde (nehledě na jinak nulovou podobnost mezi oběma herci) vedle Nastassji Kinski dokonale vypadá jako její otec, a když na něj člověk kouká, je mu za toho stárnoucího chlápka zástupně trapně, sledujeme-li ho, jak se pitvoří a nutí do polohy, která mu není přirozená - film mistrně ukazuje, že vyjma sexu mezi těmi dvěma nikdy nic jiného fungovat dlouhodobě nemohlo, a dopředu se jednalo o vztah předurčený k zániku, který dřív nebo později musel přijít. Závěr proto nepřekvapí, naopak - pouze podtrhne celkový dojem, že přesně takto to skončit mělo, a jakýkoli jiný konec by se zde nehodil. Film mě v televizní nabídce zaujal výhradně obsazením, které jsem skutečně shledal skvostným, ale většinu dobrého dojmu z filmu bohužel zabil děsivý dabing, v kterém to ČT2 odvysílala. (Hlas Jana Šťastného k Mastroiannimu? To je výsměch). Překvapivě mě zde ani neoslovila Morriconeho hudba, kterou jsem shledal ospale melodramatickou (totéž bych mohlo říci o kameře a většině dialogů). Požitek z herectví Mastroianniho a Kinski však u mě přesto převážil věci, které se mi na filmu jinak nelíbily (za debilní český dabing ten film přece nemůže), a tak za sebe nemám problém dát mu 4 hvězdy. ()
Příběh stárnoucího seladona, který se zamiloval do mladé dívky, není ničím originální. Tento námět mnohem lépe zpracoval Brisseau o jedenáct let později ve filmu Noce blanche. Navíc konec sedmdesátých let byla právě ta doba, kdy Morriconemu došly nápady a začal se opakovat. Film bude určitě zajímavý pro ty, kteří se rádi dlouhodobě dívají na nahé ženské tělo. ()
Divák motiváciám postáv vďaka precíznej réžii a hereckým výkonom porozumie, ale postavy navzájom samé seba pochopiteľne už chápu menej. Je to v odlišnosti pohlaví a v generačných rozdieloch. Ale najmä v tom, že život nemá logiku a nedá sa naplánovať. Mimochodom ide o značne odvážny film o päťdesiatnikovi, ktorý sa zaľúbi do dievčaťa vo veku svojej dcéri a pri sexuálnych scénach sa nikto, teda skôr herečky, nehanbia vyzliecť. Na mnohých divákov bude takéto spracovanie pôsobiť úchylne, nerealisticky, gýčovo a neprekusnú sentimentálnu Morriconeho hudbu. Čiastočne sa s nimi stotožňujem, ale filmu vnútorná logika nechýba. ()
U mnohokrát omieľaného pokusu päťdesiatnika o chvíľkový únik z manželského stereotypu je ťažko nájsť to, čo ho odlíši od ostatných. Ponúka sa iba motív suspektného incestu, ale to je asi tak všetko. Marcello hrá spoľahlivo svoju známu úlohu sukničkára navonok a sebeckého slabocha bez iskry a fantázie pod tým. Nastassja Kinski sa netají tým, že je krásna a svieža, ako sa niektorým dievčatám v sedemnástich rokoch podarí. Aj veľký Ennio je akosi v úzadí a tak neostáva nič iné, iba siahnuť po osvedčených troch hviezdičkách. ()
Neviem do akej miery je akceptovateľné, ak 54 ročný herec hrá milostný vzťah s mnohokrát obnaženou 17-ročnou herečkou. Podľa mňa je to dosť za čiaru. Pre Nastassju Kinski to ale za čiaru asi nikdy nebolo, keďže už ako 15-ročná mala reálny vzťah s 43-ročným Polanskim. Čiže dekadencia na obrazovke i mimo nej. V každom prípade mal film zaujímavú dejovú líniu s otáznikom, či je ten Mastroianni otcom svojej milenky alebo nie. Incestná linka však neostala nikdy vyriešená a tak sa pýtam čo bolo účelom tohto filmu. Snáď len podporiť kariéru jednej úpadkovej herečke. Krásna hudba Morriconeho dodáva romantický dojem z niečoho, čo si zaslúži skôr opovrhnutie. ()
Čo na tomto filme určite zaujme je, že polovicu času sa môžem kochať dokonalým nahým telom Nastassje Kinski. ()
Miluju Florencii i podzim a náladou obojího je tahle mezigenerační, lehce nudistická romance přímo prodchnutá. Přesto mne trochu rozčilovala - Marcello je sice autentický a Nastassja rozkošná, ale ona i její svět jsou až příliš okatě šité na míru roli předmětu posledního výboje touhy podobných starých italských kocourů. Ach, jak k uzoufání smutné, vědět, že se do tak mladého masíčka už nikdy nezakousne... Mě to teda nedojalo. ()
Taká, aká si resp. Cosi come sei je plynulý, mestský, romantický film, ako z nejakej vybranej poviedky. Príjemné na ňom je to, že je načrtnutý zrozumiteľnou rečou a divák si ho vychutná v maličkostiach. V celku je to komplikovanejšie, po hlavnej pointe sa spolieha viacmenej na erotické improvizácie a ťažisko deja odpláva kamsi do stratena. Je paradoxné, že sa mi aj tak viac páčila Guiliova súčasná charizmatická manželka, než vtedy násťročná Nastassja Kinski, ktorú si oveľa viac (aj fyzicky) vychutnávam v Paríž, Texas o 6 rokov neskôr. ()
Melancholický film těžící z nostalgické nálady podzimu, která je zde mocně podporovaná záběry parků a architektury Florencie, působivou hudbou a až k neuvěření krásnou Nastassjou Kinskou.I to tehdy asi odvážnější hlavní téma (milostný vztah stárnoucího muže a dívky, která by mohla být jeho dcerou) je pojednáno velice kultivovaně bez nějaké snahy o skandálnost. Vlastně je to taková intelektuálně střižená červená knihovna - proto také nemůže dopadnout happy endem. ()
Celkem pohodový film o tom, jak se starší muž v podání skvělého Marcella Mastroianniho zamiluje do mladé, teprve dospívající dívky, kterou ztvárnila rozpustilá Nastassja Kinski. Kdyby to nevyznívalo do ztracena a kdyby snímek skutečně něco řekl, možná by si to zasloužilo vyšší hodnocení. Takhle jen lehký nadprůměr. ()
Melodrama, ale moc hezky natočené i zahrané. Marcello Mastroianni jako vždy exceluje, byť ho zde tentokrát převyšuje mladičká Nastassja Kinski. Alberto Lattuada se nevěnuje jen vztahu mezi dvojicí hrdinů, ale zároveň se zaobírá i otázkami ohledně incestu. Morriconeho hudba (kupodivu hlavní důvod proč jsem si film pustil) je klasicky nádherná, nebál bych se dokonce tvrdit, že hudba jako celek film převyšuje a funguje sama o sobě lépe. Dneska už tenhle film nejspíš nikoho příliš neosloví (připadá mi téměř zapomenutý). Já jsem ale rád, že jsem ho viděl, mile mě překvapil, byť vím, že to není žádné převratné dílo romantického žánru. Taková, jaká jsi (Cosi come sei) je ovšem pořád velmi hezký a nadprůměrný film, na který se klidně v budoucnu podívám znovu. ()
Marcello je krásný, Florencie je krásná,hudba je krásná, mladičká Nastassja je překrásná a film plyne a nenadchne, ale ani nezklame. ()
Suhlasim s fragre, ze je to miestami intelektualna cervena knihovna, coz ja ale mam rad. Milujem filmy, kde su zobrazene jesenne parky, stromy obsypane farebnym litim ... a do toho este velka laska : 78 % ()
Tento film pro mě v ničem nevyniká, ale je to příjemný i celkem zajímavý film. 3/5 ()
Romantické drama, ve kterém je vše explicitně vyřčeno v dialozích a kamera s hudbou pouze vykreslují kulisy, je pro mě taková telenovela. Svěží nezletilá Kinská a fotogenický Marcello plus Enniova osobitost v průměrném hávu, jinak vnějšková nuda, vzdálená obyčejným životním dramatům kolem nás. Rychlé emoce může vyloudit snad jen závěr. 2-3* ()
Reklama