Réžia:
Tecuja NakašimaScenár:
Tecuja NakašimaHudba:
Gabriele RobertoHrajú:
Miki Nakatani, Júsuke Iseja, Anna Cučija, Jošijoši Arakawa, Noriko Eguči, Sora Aoi, Eita Nagajama, Asuka Kurosawa, Akira Emoto, Terujuki Kagawa, Kó Šibasaki (viac)Obsahy(1)
Matsuko měla těžký život. V dětství se snažila upoutat otcovu pozornost, ten ale dával přednost její mladší nemocné sestře Kumi. Když se z ní stane učitelka, jeden žák je obviněn z krádeže. Matsuko vezme vinu na sebe, ale tím se situace jenom zhorší. Nakonec se dá Matsuko na dráhu prostitutky. Celý životní příběh rozplétá synovec Sho, kerý je poslán do bytu Matsuko. Teta totiž zemřela a Sho má za úkol vyklidit její byt. Na sklonku života se z tety stala obézní žena, která žila zavalená odpadky. (-Rastaman-)
(viac)Videá (1)
Recenzie (17)
Matsuko, Matsuko...Ne příliš šťastný životní příběh jedné ženy, který je ztvárněn v perfektním kontrastu, ve kterém dominuje vizuální stránka filmu, která tak velmi zjemňuje a vlastně i staví celý příběh do velmi zajímavých rovin. Prostě originalita je v tomhle filmu vidět každým coulem. Ale i tak jsem se nemohl při sledování ubránit dojmu, že jsem se občas nudil, což mě mrzí, protože bych s hodnocením tohoto povedeného snímku tak neváhal. Ale i přes nesporné pozitivní argumenty z filmu, které jsem tu uvedl, nemůžu dát více jak velmi dobrých 65% a plně zasloužené 3 hvězdy. Mně tohle vše ne úplně sedlo, alespoň ne v téhle délce. Každopádně film obsahuje velmi velmi nádherný konec. "Život nemá cenu podle toho, co dostáváme, ale podle toho, co dáváme". ()
Jak jsem se tak dívala na místní určení žánru "Drama/Komedie/Muzikál", usoudila jsem, že to bude něco, čemu se snad i trochu zasměju, a protože jsem na takový druh filmu měla chuť, s radostí jsem si to pustila... Ale za celých 130 minut jsem se nezasmála ani jednou. Abych to upřesnila: Ač je film Kiraware Matsuko no isshô jakkoliv plný kytičkové barevnosti a poměrně optimisticky laděných písniček, je to především drama - Sice muzikálové drama, ale stále drama. Jedná se o poměrně nešťasný životní osud jedné Japonky, která i když má vůli, jistou dávku optimismu a zajímavou představivost ve stylu Amélie z Montmartru, její přílišná obětavost a důvěřivost jí život spíše zkomplikuje a nedopadne to s ní dobře. I když jsem čekala něco úplně jiného, musím uznat, že to byl silný film a udělal na mě obrovský dojem. Při sledování, jak osudy Matsuko odkrývá její synovec, se totiž každý musí s hlavní postavou aspoň do jisté míry sžít a možná mu pro ni i ukápne slza. Takže, přestože jsem se vůbec nezasmála, jak jsem čekala (naopak mi v některých scénách ukáplo těch pár slz), a přestože uznávám, že celému filmu by určitě neuškodilo, kdyby byl o takové čtvrt hodiny kratší, hodnotím sice ne zcela úplnými, ale přesto pěti hvězdami. Kiraware Matsuko no isshô je rozhodně zajímavá a výjimečná záležitost. ~(4,9★)~ ()
Agrhhh, přechody na jednotlivé příhody ze života Macuko mi přišli udělané ve stylu "random shit" a zprznily mi tak dojem z jinak celkem nápaditého a kreativního filmečku. Občas jsem vážně žasl nad uměleckým zpracováním, nicméně jsem také občas žasl nad tím jak je to nesourodá slátanina. Dávám 3,5 za tu hravost. ()
Od Tecuji Nakašimy jsem zatím viděla dva filmy, tak jsem se s radostí podívala na Kiraware Macuko no Iššó, protože nevšední a poutavý styl režiséra mě hodně zaujal. Tentokrát se však nejednalo o komedii ani o rodinný film, ale především o drama. O drama o nešťastné ženě, která se kvůli jedné události, do níž se dostala jen náhodou, děsí samoty, a tak raději žije s nejrůznějšími muži a bohužel nemá štěstí na nikoho jiného než na egoistické násilníky, až nakonec zůstane sama. Optimistické ztvárnění plné barev a kytiček a veselé písně jsou jakoby v kontrastu s osudy Macuko. Určitě se jedná o zajímavý a i originální film, ale myslím, že by neuškodilo mírné zkrácení stopáže. Nenudila jsem se ani chvíli, ale film může působit poměrně zmateně kvůli množství postav a nechronologickém řazení epizod ze života Macuko a zkrácení o několik minut by to mohlo napravit. V každém případě je to zajímavý film, kterému bych přála více pozornosti. ()
Nechte Japonce filmovou kameru vyrobit, miniaturizovat , ale nenechte je točit filmy podobně jako Dány... Mentalita jejich národa je totiž z jiného vesmíru...Zcela nesourodého... Kýčovitá, nekoukatelná barevnost a home video jsou tu vydávány za umění a svět fantazie za kabaretní hudební výjevy, které jsou zlem již samy sobě...Mluvit tu o odkazu Amélie z Montmartru nebo poetice Moulin Rouge je rouhání...Na místě by bylo snad jen přirovnání k Takešiho hradu, což je trapnost a magořina stejného kalibru :) ()
Reklama