Réžia:
J.A. BayonaScenár:
Sergio G. SánchezKamera:
Óscar FauraHudba:
Fernando VelázquezHrajú:
Belén Rueda, Fernando Cayo, Geraldine Chaplin, Mabel Rivera, Edgar Vivar, Roger Príncep, Andrés Gertrúdix, Montserrat Carulla, Óscar CasasObsahy(2)
Mrtvé děti si chtějí hrát... Laura vyrůstala v sirotčinci na mořském pobřeží a po třiceti letech se spolu s manželem a synem vrací do míst dětství. Ráda by znovu otevřela opuštěný ústav jako domov pro postižené děti. Její syn se však na novém místě začíná chovat zvláštně a Laura se pomalu přesvědčuje, že starý dům má své hrůzostrašné tajemství, o kterém neměla ani potuchy! (oficiálny text distribútora)
(viac)Recenzie (968)
Od rodičů přes synáčka ze sirotčince až po tu starou vychovatelku byli všichni psycho, takže toto psyché fungovalo i na mě a nějaka ta lekačka , taky fungovala . Španělsko nikdy nezklame ()
Konečně horor, kde se člověk nebojí hlasitého zvuku, či trhané kamery. Skvěle vytvořená atmosféra strachu. Chrčící dítě s pytlem přes hlavu v chodbě mě bude strašit ještě dlouho. Výborný horor bez hektolitrů krve a přece plný strachu, exemplární přiklad pro žánr jako takový - 80% za nelogičnost (např. když slyším hluk v kůlně, vzbudím manžela a nejdu tam sám). ()
Nenazvala bych to hororem..Přijde mi to spíš jako thriller s hororovými prvky a podle toho se odvíjí také mé hodnocení. Zajímavé pokoukání. ()
Jeden z mála hororů, na který se můžu dívat pořád dokola. Postava Thomase mě provádí i v osobním životě, no proč ne že. Původně béčkovej horor se v průběhu vyšplhá na celkem napínavý drama, do kterýho se sice občas možná zamotáte, ale pak zjistíte, že je to pěkně zpracovaný. ()
Skôr dráma pre dôchodcov ako horor! ()
Konec byl úplně nejhorší, ináč taková jakože slátanina. ()
Film o hovně. U hororu se máme bát, zde se bojí snad jen retardované dítě. ()
Většina hororů je strašně komerční a omílá pořád dokola stejná témata. Sirotčinec mi velmi překvapil. ()
Skvělý film! Díky ()
spojenie stary dom-sirotinec+spanielsko+deti v maskach=ano,mohlo to byt fajn,aj ked podobnych filmov je viac,co mne osobne neprekaza-avsak len do momentu ak je to lepsie spracovane nez predosle.....prislo mi to zdlhave,bez tempa..mna uz fakt vytaca,ak sa postava,v tomto pripade zena /!/ vyberie v noci sama do kolne,lebo pocuje odtial zvuky-to si jasne koleduje o zabitie?? ..vsimla som si aj chybu skriptky,ked v jednej scene je uces iny ako v druhej,ach jaj...k tym detom-oni nikomu nechybali,ked ich kludne vsetky naraz zabila xy?....a nechcem byt zlomyselna,ale belen na 37 rokov /vo filme/ vyzera nejako prestarnuto ... ()
Dobrý, tak na 4*... tu pátou dávám za ten závěr. ()
Film mě vtáhl do děje, ale nikoli jako horor. Za mě je to žánr drama, u kterého jsem spíš uvnitř plakala nad zoufalstvím hlavní hrdinky, než že bych se bála či lekala. ()
Kdo již četl některé mé komentáře ví, že horory nepatří k mým oblíbeným žánrům. Nicméně film Sirotčinec svým názvem sliboval tolik zajímavého, že jsem neodolal a jeden večer jsme si jej doma pustili. Po nudnějším začátku v rámci seznamování se s postavami, se po zmizení syna hlavní hrdinky začal odehrávat jeden z nejzajímavějších dramatických a lehce hororových příběhů, jaké jsem kdy viděl. Na rozdíl od jiných strašidelných filmů jsem absolutně netušil co bude dál, jak se matka ztraceného syna zachová, kterým směrem se děj rozvine a jestli bude pátrání úspěšné. Dál jsme sledovali velkolepé duchařské představení bez zbytečně prolité krve a tajemná a notně ponurá atmosféra v bývalém sirotčinci nás zcela pohltila. A ten závěr filmu nasadil všemu tragickou a logickou korunu ! Celý příběh mel prostě hlavu a patu, film v rámci možností slušně odsýpal a dokázal nás přikovat k obrazovce. Dostali jsme tak překvapivě ráznou a příjemnou odpověď na to, co se dá očekávat od Španělsko - Mexické koprodukce. Po třech letech jsme si doma Sirotčinec pustili podruhé a i když kouzlo prvního překvapení či dramatických zvratů bylo pryč, opět jsme si skvělou atmosféru starého domu náležitě užili. Příběh začal představením dětí v sirotčinci, kde bydlela i Laura (Belén Rueda) a pak jsme se přesunuli v čase do její dospělosti, když se do tajemného domu vrátila se svým manželem Carlosem (Fernando Cayo) a adoptivním synem Simonem (Roger Príncep), aby opuštěný a zchátralý sirotčinec zrekonstruovala a vybudovala zde ústav pro postižené děti. Syn Simon si brzy po začátku filmu začal hrát se svými imaginárními kamarády v areálu sirotčince a jeho chování rodiče vysvětlovali jako nadměrnou dětskou fantazii a frustraci z nedostatku kontaktu s dětmi, který byl spojen se změnou jejich bydliště. Laura jednou vzala Simona do jeskyně u pobřeží, kde se Simon seznámil se svým novým, vymyšleným kamarádem Thomasem. Cestou zpět mu vytvářel cestu z mušlí, aby ho Thomas našel a mohli si spolu hrát. V deštivý den navštívil Lauru jistá Benigna Escobeda, která se představila jako sociální pracovnice a předala Lauře složku se Simonovými spisy, ve kterých stálo, že je Simon HIV pozitivní. Laura vyhodila Benignu z domu, poté se s ní ještě nečekaně setkala během noci v zahradní kůlně, ze které Benigna vzápětí utekla. První znepokojující situací ve filmu byla kresba Simona, která ztvárňovala jeho šest imaginárních přátel, přičemž jeden z nich měl přes hlavu masku. Každý z nich měl v ruce hračku a vzápětí Simon začal vysvětlovat Lauře pravidla hry, kterou spolu pravidelně hráli. Hračky si schovávali a podle indicií je zase hledali. Laura sledovala Simona, který urputně nacházel indicie, až nakonec našel svůj poklad, kterým byly mince. Penízky byly vsypány do uzamčeného kuchyňského stolu, kde Laura schovala spisy o Simonovi. Následovala hádka, při níž Simon vyčetl Lauře, že mu zatajila jeho adopci a nemoc. Všechny tyto informace mu prý řekl kamarád Thomas, čili to dítě s kuklou na hlavě. Jednoho dne byl bývalý sirotčinec zrekonstruován a Laura s Carlosem uspořádali zahradní party k slavnostnímu otevření ústavu. Stále uražený Simon zůstal ve svém pokoji, kde se snažil přesvědčit Lauru, že nejdříve jí musí ukázat Thomasův domeček a až poté se půjde přivítat s dětmi na oslavě. Laura mu při další vyvolané hádce uštědřila pohlavek a odešla na zahradu. Později hledala po domě Simona, na chodbě uviděla dětskou postavu s maskou přes hlavu, která přesně odpovídala Simonově kresbě o Thomasovi. Dítě ji zamklo v koupelně a uteklo. Simona se ale nepodařilo nalézt a policie neměla jedinou stopu. Laura s manželem zůstali v domě, ač byla Laura přesvědčená, že se zde dějí podivné věci a především začala věřit Simonovým vidinám o imaginárních kamarádech. Cítila jejich přítomnost, slyšela dětské hlasy i různé zvuky, což pro mne bylo opravdu děsivé. Pak jsme se zase přenesli v čase a v té době byl Simon byl pohřešován už šest měsíců, ale i přesto Laura svůj boj za nalezení a zachránění syna nevzdala. Jednoho dne jela s Carlosem autem a stali se svědkem nehody, když byla nákladní vozem sražena Benigna (Montserrat Carulla), která se v domě představila jako sociální pracovnice. V kočárku, který vezla, Laura našla pletenou panenku, která byla věrnou kopií Thomase v masce. Poté policie našla v bytě Benigny několik videonahrávek a fotek ze sirotčince, kdy Laura byla ještě dítě. Na světlo vyšlo najevo, že Benigna byla jednou z vychovatelek a jejím adoptovaným synem byl právě Thomas. Měl zohyzděný obličej, proto nosil masku a byl izolován od ostatních. Sama Laura neměla ponětí, že Thomas obýval sirotčinec ve stejnou dobu jako ona. Krátce po její adopci byl Thomas nalezen mrtvý v jeskyni, kde se utopil při hře s ostatními dětmi. Zoufalá matka si pozvala do domu medium, kdy pomocí regrese do minulosti zjistila, že pět dětských duší prosí o pomoc a nalezení klidu. Záhy poté, kdy bloumala po domě, našla první indicii hry, kterou ji dříve vysvětloval Simon. Hra ji zavedla ji až do zahradní kůlny, kde našla v pytlích pět dětských tělíček, které patřily Lauřiným kamarádům z dětství. Následně Carlos na manželčinu prosbu opustil sirotčinec a Laura zůstala v domě poslední dva dny, aby se mohla rozloučit s místem jejího dětství. Doopravdy chtěla ale navázat kontakt s mrtvými dětmi, aby jí pomohly najít Simona. Začala s nimi hrát hry z dětství, kdy jí za odměnu navedou do tajemných sklepních dveřích, o kterých nikdo netušil. Byly zataraseny věcmi, které tam naházela, když hledala Simona při zahradní oslavě. Ve sklepení zjistila, že právě zde byl Thomasův domeček, o kterém Simon mluvil, než se ztratil. Pod schody našla mrtvého Simona s Thomasovou maskou na hlavě, který ve tmě spadl ze schodů, když se snažil dostat se ven. Zvuky, které Laura slyšela bezprostředně po jeho zmizení, byl Simon sám. Stejně tak i postava, která jí zamkla v koupelně byl Simon s maskou Thomase, který poté utekl do sklepení. Laura, zdrcená nad osudem, který přinesla Simonovi, vynesla jeho mrtvé tělo do bývalé ložnice dětí a předávkovala se prášky. Umřela se Simonem v náručí a náhle se probudila, v náručí měla živého Simona a po letech se opět setkala s dětmi, které chtěli, aby s nimi už navždy zůstala, s čímž souhlasila. Na úplném konci tohoto filmu po letech přijel Carlos, aby položil na pomník květiny a když se díval z okna sirotčince, slyšel otevřít dveře a tak se podíval se směrem k nim a začal se usmíval. Jak z průběhu děje vyplývá, byl to opravdu film z velkými překvapeními a dusnou atmosférou, která mě opět dostala. Suma sumárum, španělský Sirotčinec ode mne zcela po právu získal pět sirotčích hvězdiček *****. () (menej) (viac)
7/10 ()
Dvě hvězdy za bábu ve stodole, za to jak jí srazilo auto (málem jsem se posral) a samozřejmě za pointu, jinak je podle mého názoru Sirotčinec dost přeceněný. ()
Já na takové horory moc nejsem.Připadají mi divné.Samozřejmě nechci od filmu odrazovat.Někomu se tenhle styl určitě líbí.Možná je to proto že mám raději Britské(Žena v Černém) či Americké(V zajetí démonů) horory.Ale abych jen nehanil,film má skvělou atmosféru a hudební doprovod.Herecké výkony také nejsou zlé.Neříkám že je to špatný film,jen to není film pro každého. ()
Duchařinu vnímám jako takovou hru mezi tvůrci a divákem. Buď ji divák přijme a výborně se baví, a nebo ji odmítne jako naprostou hloupost a pak jen nezůčastněně sleduje měnící se obrázky na plátně a vyčkává konec. A do téhle kategorie patřím já. ()
Horor, ktorý ani nie je hororom. Dokonale vystavaný dej s tušením tajomna a atmosférou, čo nám pripomenie zlatú éru pána producenta. Tleskám. ()
Horory ve výsledku zas tolik nesleduji, ale u tohoto se nemůžu rozhodnout zda jsem ráda, že jsem ho viděla či ne. Jednak je to naprosto skvěle zpracované dílo, které mě ale rozhodně poznamenalo. Řekněme, že tohle je jediný horor po kterém jsem měla velký problém usnout a ještě mě doprovázely noční můry! Rozhodně na to jen tak nezapomenu. Pojďme ale už společně na samotný děj. Žena, se svým manželem a synem koupí dům ve kterém vyrůstala a který byl jak už název snímku sám říká, sirotčincem. Není to klasická lekačka, ani klasické psycho a ani klasický děsivý dům, ale od každého něco, co se pak famózně zamíchalo dohromady. Ze začátku se vše jeví na první pohled v pořádku a očekáváte, že se sem tam jen po domě mihnou duchové dětí a tím to skončí, ale vše nabírá obrovský spád ve chvíli kdy se její syn ztratí. Začne díky tomu odhalovat děsivé tajemství a zjišťuje, že osud ostatních sirotků se kterými žila, nebyl tak růžový a ještě hrůzostrašnějším se snímek stává ke konci až zjistíte jaký osud potkal i jejího syna. Nejednou vám v průběhu přeběhne mráz po zádech. Rozhodně doporučuji. ()
Reklama