Réžia:
Bård BreienScenár:
Bård BreienKamera:
Gaute GunnariHudba:
Stein Berge SvendsenHrajú:
Fridtjov Såheim, Kirsti Eline Torhaug, Henrik Mestad, Marian Saastad Ottesen, Kari Simonsen, Per Schaanning, Kjersti Holmen, Christian Soldal (viac)VOD (1)
Obsahy(1)
Geirr má tridsaťtri rokov. Pred dvoma rokmi mal autonehodu a od tej doby nemôže chodiť a je impotentný. Jeho žena Ingvild v snahe zachrániť manželstvo pozve na návštevu svojpomocnú skupinu telesne postihnutých, ktorých vedie agilná psychologička Tori. Doposiaľ samodeštruktívny milovník Johnnyho Casha a vojnových filmov sa vzbúri proti nevítanej invázii "pozitívnej" energie a za pomoci miestami až brutálnej úprimnosti sa pokúsi ovládnuť situáciu. V priebehu jednej noci tak prichádza k zúčtovaniu s falošnou úprimnosťou, dusivým súcitom, i zdanlivo osvedčenými metódami liečby duše...Debutujúci režisér spojil známu formulu škandinávskej psychologickej drámy so sarkastickou čiernou komédiou. Originálnemu výsledku pridáva na atraktívnosti hudobný sprievod pre rockových fajnšmekrov (Steppenwolf, Johnny Cash, Nina Simone...). (RTVS)
(viac)Recenzie (435)
Priznám sa, že som sa obával nudy, no obával som sa zbytočne. Kurz negatívneho myslenia, hoci vhodnejší preklad by bol Umenie negatívneho myslenia, je film plný drsného humoru, pre niektorých zrejme zachádzajúci za tú pomyselnú slušnú hranicu. Je to ale film aj o živote a o ľudskom nešťastí. Hlavnou myšlienkou je posolstvo, že aj to najväčšie nešťastie sa dá prekonať s humorom. Druhým motívom jest ponaučenie, že bez negatívneho myslenia nie je možné dospieť ani k tomu pozitívnemu. Tento druhý motív určil dejovú líniu tohto filmu, vhodný pre tých, ktorí si myslia, že sú na tom zle, no nevhodný pre tých, čo nemusia drsnejší humor. ()
Nebudu asi (jako obvykle) úplně objektivní, protože jsem na tom byla v kině v době svých (teď už) dost zidealizovaných studií a navíc s dobrou kámoškou, která je na vozejku, což tomu dodalo hodně solidní šťávu. A jinak, jako člověk, kterej má mezi nejbližšími přáteli 2 tělesně postižený super baby, tenhle humor prostě můžu. Protože ony sami ho můžou. A vzhledem k tomu, že jsem pár let s postiženejma lidma pracovala, musím ještě dodat: "Doprdele s politickou korektností!". Páč správný oslovení a falešná lítost ještě nikdy žádnýmu "kriplovi" nebo "mentálovi" nepomohly! ()
Perfektní nekorektní a cynická tragikomedie. Akorát škoda toho konce, který působí dost nevhodným dojmem oproti předchozímu dění. ()
zajímavý film, kde se snoubí deprese nejhrubsiho zrna s humorem... zvláštní kombinace, však celkový dojem veskrze pozitivní 8.5/10 ()
Snad poprvé se můžete pořádně rozchechtat při pohledu na vozíčkáře, aniž by na vás někdo z okolí blbě civěl - protože se bude smát s vámi ;) Pro všechny invalidní, kteří se snaží myslet pozitivně, je tu Geirr, který jim ukáže, že když myslí negativně, můžou si život vychutnat také - a snad ještě více. Mezitím s nimi stihneme prožít jeden den plný humoru, a to hodně drsného, během kterého si všichni uvědomí, jak to vlastně mezi nima, a uvnitř jich samích, je. Z postav není nikdo ani trochu takový sympaťák jako Geirr, který kouká na filmy, hulí, poslouchá Johnnyho Cashe, hláškuje, a který je naprosto nepředvídatelný, takže je jasné, komu budete fandit. Velmi chytrá, neurážející, inteligentní a zatraceně dobrá komedie.... ()
Film pro každého, kdo má v životě nějaký „vážný“ problém. Velice pozitivní záležitost. ()
58% REŽIE / Bard Breien: ** KAMERA / Gaute Gunari: ** SCÉNÁŘ / Bard Breien: *** HERCI: ** (dobrý výkon především Fridtjov Saheim, z ostatních herců mě nezaujal snad nikdo) HUDBA / Stein Berge Svensen: ** _________________________________________________________________________________________________ TENHLE FILM MĚ CELKOVĚ DOST ZKLAMAL. NEŘÍKÁM, ŽE JE ÚPLNĚ ŠPATNÝ, NĚCO ZAJÍMAVÉHO NA NĚM ROZHODNĚ JE, ALE FAKT, ŽE MĚ POŘÁDNĚ NEZAUJALA ŽÁDNÁ Z POSTAV A VŠICHNI MI BYLI VÍCEMÉNĚ NESYMPATIČTÍ ZPŮSOBIL, ŽE MI I TĚCH 79 MINUT PŘIŠLO DLOUHÝCH.... ()
Veliké překvapení. Do toho filmu jsem šel úplně naslepo a když po hodince a něco skončil, byl jsem velmi potěšen. Krátká sonda do světa lidí, které (možná) nevědomky odsouváme na okraj svého zájmu. O soucitu, o tom, jak sebelépe míněné rady mohou uškodit, o potřebě komunikace a blízkosti, o volnosti a svobodě myšlení. Hluboký, upřímný a o to drsnější film, jeden z těch "ze severu", které vás dokážou vžycky překvapit. ()
Trošku úlet.....Konec pokrytectví v rytmu někdy až drsného cynismu a kruté upřímnosti. Bůh sere na nás na všechny. A na vás pokrytecký, nudný lidi, co se na každýho smějete jak jelita za každou cenu, seru zase já. ()
Průměr. Naprosto to nenaplnilo má očekávání. Neříkám, že jsem se nebavil, ale nějak hrozně zábavné mi to zase nepřišlo. Rozhodně nebudu nadále zatracovat severské filmy, ale příště si dám něco jiného. ()
Priznám sa, že som očakával (vzhľadom na priaznivé kritiky) viac, ako sa mi nakoniec dostalo niečoho veľmi nemastného neslaného, kde sa mi zdali niektoré výstupy a scény bezduché a účelové. A nemyslím, že syndróm očakávaného bol tým hlavným, prečo nedám lepšie hodnotenie. Na hlavnú pointu som čakal do konca, ale nedostavila sa. Nebola to komédia, nebola to psychologická dráma, nebol to ani vzácny mix oboch žánrov. Keby to aspoň chcelo pôsobiť prirodzene a uveriteľne, ale ani to nie. Celý film bol postavený na dvoch extrémnych prístupoch a pohľadoch k životu telesne postihnutých a výsledok bol viac než bezradný až depresívny. Pár scén, ktoré si z filmu so sebou zoberiem aj do budúcnosti sú Johnny Cash, "otrava" jedovatým plynom a najmenej očakávaná pecka na ksichtu, akú som vo filme zažil. Keby to bol môj prvý nezávislý film, tak to bude nepochybne za päť hviezd. Ale mám už niečo v tejto oblasti odpozerané a tento už nijak zvlášť neprekvapuje. 50% ()
Černý humor je alfou a omegou mého vnímání světa. O to víc jsem se těšil a o to víc od snímku žádal. Co se člověku vlastně během 79 minut dostane? Příběhu vozíčkáře a menších příběhů ostatních rolí, které vybočují jen tím, že měli v životě smůlu. Kdybychom si mohli představit celý film jako výkon jednoho herce, který nám má předvést, že trocha zloby v neštěstí neuškodí, prohlásil bych, že herecký výkon je ve znamení toho, že herec neumí roli uchopit. Někdy probleskne příběhem nápad, někdy nepochopitelnost, někdy natahování zvláště blbého nápadu. Výsledek? Zklamání! Černý humor? Nepřítomen! ()
Asi první norský film, který jsem viděla. Jako komedie mi to nepřišlo, měla jsem z toho depku ještě dlouho potom. ()
Skandinavsky cierny humor "ztrpceny" depresivnymi myslienkami. ()
Doporučuji každému, kdo neví, jak se chovat k postiženým lidem - názorně nám tu ukazují, že jsou mnohdy normálnější než my, a pokud jim chceme opravdu pomoct, musíme jim aspoň trochu rozumět a ne jenom chtít rádoby pomáhat. Pokud je film ještě okořeněn velkou hrstí černočerného severského humoru, trochou toho sexu i náznaky lásky všeho druhu, nevím, co jiného dát než 5. ()
Řekl bych, že za jakousi hořkou komedií se skrývá solidní psychologické drama jednoho a více mrzáků, pojaté s dostatkem negativního myšlení a emocí, ovšem neustále se proměňující podle nálad a množství vypitých drinků. Paradoxem celého filmu byla odbornice na psychiku postižených, která ve své neskonalé dobrotě a pozitivnosti nepochopila základní princip. A to asi ten, že člověk na vozíku má minimálně jeden důvod negativní být. Film má jedno velké plus a to to, že ukazuje jak postižení jednoho dokáže ovlivnit i další, i když fyzicky zdravé lidi. Nepochybně jeden ze zajímavějších filmů, které jsem v poslední době viděl. ()
Rozhodne hodné povšimnutia. Tak isto slušná porcia originality. Má to však jeden háčik - je to vcelku nuda. Áno aj napriek takýmto predpokladom som sa miestami proste ... nudil. ()
Téma mi připomnělo existující programy umělých úsměvů pro lidi umírající na rakovinu. Dlouhý mejdan, v němž se odnímají masky a uvolňují se skryté frustrace a zasuté touhy, je sám o sobě dobrým nápadem a vyšroubované absurdity nejsou špatné (i když bych si to představovala ještě divočejší). Horší je to s naservírovaným poselstvím. Slunné vyznění (neočekával by člověk namísto pročištění spíš těžkou kocovinu ?) mi navodilo dojem, že Kurz negativního myšlení je navzdory svému étosu přece jen sám trochu falešně pozitivním a politicky korektním filmem. Je to celé dost a la thése, schématické a příliš chtěné, nicméně upřímné a s mcmurphyovským hlavním hrdinou. ()
Je možné mít pozitivní přístup k životu, když procházíme dlouhodobou krizí? Když se nám zhroutil svět tak, jak jsme ho znali? A pokud se nám někdo jeví pozitivně i v průběhu náročných životních zkoušek, můžeme bez dalšího předpokládat, že je opravdu šťastný, pozitivní a v pohodě? Nebo to na nás i na sebe pouze hraje a není se schopen sám sobě podívat do tváře? Kurz negativního myšlení nám ukazuje, jak dusno může být, když se hluboce nešťastní lidé snaží tvářit až příliš pozitivně. A jak známo, po velkém dusnu následuje hrůzostrašná bouře, která nejen stupňuje utrpení, ale také přináší katarzi... ()
Na takovéhle téma tam bylo příliš málo pohřebního humoru - dokážu si představit, že by z toho zručnější režisér vytřískal daleko víc šibeničního cynismu. Ale ne zase o tolik. Ústřední wheeler je sympatickej. Po takovémhle úrazu by si měli dát lidi hned na začátku na výběr: buď si rovnou přikšírovat vozík kolem pasu a sjet z mostu, nebo to skousnout a smířit se s tím, jak funguje svět. Třeba fakt, že partner(ka) je taky jenom člověk a musí si čas od času někam odskáknout. Lepší tyhle sklony přímo podporovat. Už to, že s váma ten člověk zůstane, je od něho dost velká oběť. Třetí možnost je pěstovat si maniodeprese, přesně jak je to ukázaný ve filmu, čímž se člověk posouvá blíž první možnosti :) Ale dost filozofování o hovně, stačí vyjádřit základní myšlenku filmu: knulle dem. ()
Reklama