Réžia:
Michael MannKamera:
Dante SpinottiHudba:
Elliot GoldenthalHrajú:
Johnny Depp, Christian Bale, Marion Cotillard, Billy Crudup, Jason Clarke, Rory Cochrane, David Wenham, Giovanni Ribisi, Stephen Lang, Leelee Sobieski (viac)Obsahy(2)
Píše sa rok 1933 a hospodárska kríza v Spojených štátoch trvá už štvrtý rok. Z väzenia v Indiane utečie banda bankových lupičov. Na čele s Johnom Dillingerom (Johnny Depp) vyčíňajú v Chicagu. V priebehu niekoľkých minút dokážu kompletne vykradnúť každú banku, pričom polícia je na nich krátka. V tridsiatych rokoch minulého storočia vzniká FBI a mladý riaditeľ J. Edgar Hoover (Billy Crudup) má veľké ambície vytvoriť moderný úrad plný mladých dravých profesionálov. Za šéfa pobočky v Chicagu vymenuje agenta Melvina Purvisa (Christian Bale), ktorého veľkou túžbou je dostať Dillingera aj s jeho kumpánmi. Dillinger si s ním však iba pohráva. Purvis presvedčí Hoovera, aby do jeho tímu povolal aj skúsených starších agentov, inak nemá šancu. John Dillinger sa zamiluje do mladej Billie Frechetteovej (Marion Cotillardová). Keď po zatknutí musí pred súd, najme si toho najlepšieho advokáta, ktorý zariadi, aby ho neodviezli do inej väznice. Dillingerovi sa opäť podarí utiecť a znova vykráda banky. Purvis svoj boj nevzdáva a stále sa ho snaží nájsť. Je mu jasné, že to nebude ľahké. Dillingerovi je v Chicagu už trochu tesno a so svojimi kumpánmi vyčíňa aj v iných mestách. FBI je im však na stope. Keď pri lúpeži postrelia jedného z bandy, Purvis krutým spôsobom získa od umierajúceho informácie, kde sa Dillinger schováva. Pripraví veľkú akciu, aby ho dostal. Dôjde k obrovskej prestrelke a prenasledovaniu v autách, muži umierajú na oboch stranách. John Dillinger je jediný z partie, kto prežije. Purvis je presvedčený, že jedného dňa sa do Chicaga vráti, pretože tam žije dievča, ktoré miluje. Lenže Dillingerovi je jasné, že Purvis ju veľmi dobre stráži... (TV JOJ)
(viac)Recenzie (1 259)
Námět fajn, výprava parádní, obsazení exkluzivní ( Depp jako drsňák hodně uvěřitelný ), ale prostě když člověk jednou pozná moderní filmové zpracování gagsterky jako Gomora, Suburra, tak mu tenhle film přijde moc unylej a nemastnej neslanej. A obávám se, že to nesahá po kotníky ani té konzervativnější filmařině jako bylo solidní Road to perdition a nemá to takový tah na branku jako čirá akčňárna s Willisem Poslední zůstává. Body za obsazení a že je to inspirované skutečností. ()
Ďalší opus, v ktorom hrá Christian Bale prekvapivo druhé husle. To je zároveň jeden z dôvodov, prečo Michael Mann nedosiahol na dokonalosť jeho klasiky Heat, kde si protagonisti boli rovní. Hviezdou je tu Johnny Depp, respektíve jeho Dillinger - drsný bankový lupič so srdcom na dlani jeho milovanej Marion Cotillard. Neduhy digitálnej kamery (lacný home-made vizuál, šum) taktiež vnímam ako handicap - to, čo účelne fungovalo v Cloverfielde, pretože je to zrkadlom súčasného vývoja techniky a definíciou nového subžánru, nemôže fungovať v gangsterke z 30. rokov dvadsiateho storočia. Pozítiva: Režijne s gráciou servírované, chlapácky drsné retro krimi s geniálnym Deppom, ktorý je jeho alfou a omegou. Šťavnaté prestrelky, kvalitná výprava i kostýmy, skvelé dialógy medzi Deppom a Cotillard. Mann vykresľuje atmosféru doby brilantne, je správne film-noirovsky temný a nezabúda ani vzdať hold zlatému veku Hollywoodu. Public Enemies nie sú tak hlbokí ako Heat, ale ani tak prázdni ako Miami Vice. Držia sa niekde medzi a hoci som čakal o niečo viac, som spokojný. ()
Když jsem se posedmé během prostřední hodiny filmu podíval na hodinky ("To uběhlo jen deset minut? To není možný!"), pochopil jsem proč američtí recenzenti tolikrát použili tak vágní přívlastek, jakým je slovo nudný. Dvě hodiny dvacet se už dlouho nezdály být tak monstrózní, přepálené a hlavně zbytečné a upřímně si moc nedokážu vybavit, co se mezi úvodem a závěrem dělo kromě toho, že poldové se připravovali na zásah, pak si malinko zastříleli, zatímco lupiči vybrali jednu banku, popili a pak si též malinko zastříleli... ten film je vlastně hrozně plochý, jak suchý dobový záznam, v němž opravdu žije jen ústřední milostný páreček (samozřejmě skvěle zahraný). Paralely s Nelítostným soubojem jsou spíš vymodlené ze strany některých diváků, i kvůli tomu, že když Purvis nese Dillingerovu lásku, je to jeden z mála výraznějších a "stimulujících" momentů. Jenže o opakování svého opusu se Mann ani nepokouší, Bale a Depp se míjí - a i kdyby se pokoušel, Veřejní nepřátelé by padli poražení na hlavu. A digitální kamera? Zdaleka ne takový průšvih jak jsem se bál, dokonce i zpomalovačky na HDčku fungují! Ale v příšeří a v noci to opravdu připomíná spíš domácí video nebo televizní seriál (český) a ne film za miliardu a půl. Černý puntík přidávám za hudební vykrádačku Temného rytíře během lesní honičky. ()
Public Enemies jsou krásným příkladem toho, že i kombinace kvalitního režiséra - Mann a výborných herců Depp + Bale, může dopadnout špatně a nepomohlo tomu ani velké plátno v Thermalu, ani ta festivalová atmosféra. Na úvod malé srovnání Dillinger vs. Depp. Film má vydařený start a slušný konec, ale ten prostředek je za trest. Nuda, nuda, nuda. Honička v lese se mi sice líbila, ale tu zas sráží vykradená hudba. Tím dalším kamenem úrazu je ta proklatá digitální kamera, tohle jsme si nezasloužili. Je zajímavé, že v městských interiérech či exteriérech Mannových předchozích filmů mi tolik nevadila, ale zde jsem opravdu trpěl. Nejen, že se to sem nehodí, ale ještě některé scény vypadají jako laciná TV inscenace za pár korun, prostě hnus. Kdyby to mělo look např. jako Road to Perdition, chrochtal bych pravděpodobně blahem a šel bych s hodnocením o něco výše. Za takovou vizuální stránku ale mohu akorát přidat další hřebíček do gangsterské rakve a ocenit PE jen třemi hvězdami. Dobová atmosféra a kostýmy jsou jinak na úrovni, ale Bale se mi tu moc nelíbil, zato Deppovi sedne snad všechno. Nakonec tedy to jediné, co se tentokrát Mannovi povedlo, bylo mé znudění a uspání v sále a to projekce začala už ve 22:30. (6/10) [MFFKV 2009] ()
Veřejní nepřátelé ... Mann, Depp, Bale, odtažitost, chlad a umělý vizuál. ()
Proč bych to schovával za horu textu, když existuje jedno slůvko, které dokáže Public Enemies popsat nejpřesněji - nuda. Možná ještě rozšířená o přívlastek digitální. Těžko říct, čím si tahle plochá gangsteka, v níž se ani jeden z hlavních protagonistů nikam znatelně neposune (Purvis má jeden cíl celou dobu, Dillinger se od setkání s Billie také nijak nevyvíjí), vysloužila tak dlouhou stopáž. Nezajímavost obou hlavních postav je naprosto zásadním problémem - co má jako divák dělat, když ani jedné postavě nemůže fandit (protože oba lze vnímat spíše negativně) a jejich osud je mu ukradený? Slabších 6/10. ()
Asi poldruha hodiny prázdne, povrchné, rozvláčne, roztrasené. Proste nuda na skapanie. Potom, asi tak 45 minút pred koncom, sa Mann prebudí a z filmu sa odrazu stane strhujúca záležitosť, ktorá sádza do diváka jednu päťhviezdičkovú scénu za druhou (prestrelka v lese, "návšteva" na policajnej stanici, výsluch Billie, kino). K tomu výborná dobová atmosféra (brilantne vystrúhaná aj napriek nesmierne otravnej ručno-digitálnej kamere) a skvelí herci (výborný Bale, ešte lepší Depp a úplne najlepšia a film valcujúca Cotillard). No a geniálne zvukové efekty, ktoré dávajú prestrelkám maximálnu šťavu. Škoda - keby bol celý film taký silný ako jeho finále, bol by to zápis do tohtoročnej TOP 5. 7/10 ()
‚Film Michaela Manna‘ se vším co na něm lze milovat i nenávidět. V kinech se to asi bude protloukat dost těžko, soudě dle reakce fanynek Johnny Deppa co seděly v kině vedle mě, ale žhavý kandidát na nicneřešící titul ‚film roku‘ to bezesporu je. ()
Já se u toho brutálním způsobem nudil. A přitom se režie chopil Mann a hlavních rolí Depp s Balem. A to nepočítám kopu dalších zajímavých rolí jako je Cotillard, Crudub, Tatum nebo de Ravin. Prostě jsem si ale nemohl pomoct, filmy s takovou tématikou už jsou otrava na entou, kde nemá film co říct, protože mele stále to samý dokola, nebo snad ne? Možná by to chtělo víc akce, míň kecání, míň hraní na to, že mám ve filmu hvězdu a tak se to udělá samo a hlavně trošičku změny u režiséra. I tak pro mě zůstává Collateral tím nejlepším, co kdy natočil. Nenápadné a příběhově daleko zajímavější a originálnější než Veřejní nepřátelé. A to si ani nedokážu představit, kolik za hraní ve filmu museli zkasírovat Depp s Balem. Vráti se mu to vůbec? ()
║Rozpočet $100miliónov║Tržby USA $97,104,620║Tržby Celosvetovo $214,104,620▐ Tržby za predaj Blu-ray v USA $16,923,870 //počet predaných kusov 817,593║ Tržby za predaj DVD v USA $37,120,386 //počet predaných kusov 2,154,194║ Michael Mann opäť tradične ponúka to čo najlepšie vie a to príbeh bez zbytočných prifarbovacích škropulí plný rachotiacich zbraní, presne tak ako sa to na gangsterku o zlodejok bánk patrí. Príbeh bez najmenších zádrhov frčí do smutného cieľa a ponúka život neotrasiteľného Johnyho Dillingera v skvelom podaní Johnnyho Deepa, kde sú hereckými oporami hrajúcimi na menšom priestore hlavne "šarmantná" Marion Cottilard a "neústupný a chladný" Christian Bale. /videl v kine: 95%/ ()
Mann pokračuje tam, kde v Miami Vice skončil – v syrové a nepřikrášlené filmařině, v níž prim hraje ostrý zvuk a naturalistický obraz digitální kamery. Opět si báječně vypomáhá hudbou, která dodává sekvencím spád a atmosféru. Bohužel záměr udělat Heat model 30. léta ztroskotal na scénáři a Christianu Baleovi. Nevím, kdo za to může víc, ale Deppův lump hraje první housle a uhlazený muž zákona absolutně nedokáže vzdorovat jakoukoli problematičností či dvojakostí. John Dillinger jede velké sólo a Michael Mann se jeho šviháckým a gentlemanským naturelem klaní všem knírkatým gangsterským melodramatům z minulosti. Funguje to skvěle, včetně závěru. Jistou hloubku do filmu vnáší motiv Dillingera jako posledního zástupce galantních lupičů, které válcuje nenápadná mafiánská šmelina. Dvě a půl hodiny mě Veřejní nepřátelé vydrželi bavit, protože Deppovi a Cotillardové to sekne a Mann se umí ponořit přímo do středu dění. To magické něco tady ale chybí – v tomto případě dráždivé napětí mezi zákonem a zločinem, dobrem a zlem. Dillinger a Purvis jsou oba až příliš jednoznační, než aby dokázali vytvořit tak explozivní dvojičku jako Hanna a McAuley. ()
Tak pro začátek. Jsem milovník Ameriky 30-40. let. Nemám rád digitální kamera v rukou Manna a už vůbec spojení digitálu s gangsterským Chicagem roku 1933. To bylo před trailerem. Po filmu však otáčím. Digitál mi tolik nevadil, i když rychlejší pohyby (nebo scény s výrazným světlem) působily uměle (problém je spíše v kameře, která je hodně "u hrdiny"). Mann to celé vzal do pevných rukou a pohrál si s tématem a výsledek mě opravdu dostal. Minimálně ve třech scénách, jsem byl napnutý jako struna a byl jsem pohlcen Mannovou geniální technickou stránkou (o zvucích zbraní ani mluvit nebudu) a atmosférou doby. Především v závěru, si ze mě pan režisér udělal "otroka" a já ten závěr doslova prodýchal s postavami... Bohužel pro film, tohle není druhý Heat, ale film o Dillingerovi. Žádní dva vyrovnaní hrdinové na obou stranách barikády, ale od první chvíle čistě jízda na špatné straně, kterou divák bude zbožňovat (a chvílemi samotného Dillingera scénárista přehání, ale já mu to stejně "žral"). Kromě samotného děje potěšilo i historické zapojení např. J.E. Hoovera (o jeho budoucnosti ve spojení s FBI nemusím doufám mluvit). Kdyby nebylo o maličko slabší druhé části a zbytečných digitálních efektů (na konci filmu) určitě bych se pětihvězdičkového hodnocení nebál. Ve výsledku žádných pochyb o kvalitách Manna a jeho příjemné digitálním zpestření letošní sezony. Více takových filmů! ()
Prepalena stopaz, oci trapiaca kamera a toporny herecky vykon Christiana Balea su negativa tohto snimku. Vynikajuci Johnny Depp, skvely pribeh a uzasna hudba su ale daleko vacsie pozitiva, ktore rozhodne vitazia nad horsimi aspektami filmu. Summa summarum, celkom fajn, ale nejak zvlast odvarena z toho nie som a rozhodne som cakala viac. ()
Myrna Loy vypadá na velkém plátně vskutku úžasně :) ()
Time is luck. -> Jedna z ustrednych viet, ktora emocne pohanala vo vire vzajomneho vztahu dve postavy z Miami Vice dostava v Public Enemies este vyraznejsie miesto. Temporytmus filmu je takmer vyhradne totiz determinovany skrz subjektivne vnimanie plynuceho toku casu hlavnymi postavami. Vysledkom toho je putavy paradox -> mame tu pribeh, ktory nie je pevne zovrety, ale skor pripomina spoza oparu prchave prebleskovanie sekvencii spomienok viacerych zucastnenych. Zaroven je pribeh az asketicky strohy -> emocii je tu takmer minimum, hlavne postavy sa takmer po cely cas filmu minaju a davkovanie informacii je vzdy zastavene v momente, kedy dalsie povedane by uz bolo prikraslovanim (t.j. esencia nutneho pre identifiakciu v deji je naplnena vzdy, ovsem za tuto hranicu do krajiny cisteho popisu film takmer nezachadza). A hoc film sa svojim umiestnenim v casopristore obtiera aj o Hollywood a jeho fabrikovane sny, svojim stylom (dig. kamera) neponuka divakovi ziadne vizualne trademarky toho obdobia (ci uz napodobnenim stylu nakrucania danej doby, alebo naopak priblizovanim sa k vizualnemu stylu gangsteriek odohravajucich sa v danej dobe). Nonsalantna atmosfera mimoakcnych sekvencii je vylucne sprostredkovana vybornou hudbou. ()
Legenda mainstreamových hollywoodských thrillerů režisér Michael Mann se pokusil zkřížit starou dobrou gangsterku s melodramatem, což je spojení sice hodně originální, ale výjimečně se, měřeno Mannovou filmografií, nadstandardní film nekoná, Mann si pohrává s filmem a dokazuje, že řemeslo zvládá dokonale, ale skloubení žánrů mu pod rukama nesrůstá v živý tvar, je příliš vykalkulované a nemá sílu ani gangsterské ságy (první polovina), ani kýženého melodramatu (druhá půle), na konci oko divákovo zůstává suché, absence slz a plochost emocionálního segmentu film potápí do hlubiny průměru. Nezachrání to ani jindy bravurní Johnny Depp... ()
Miami Heat ve třicátých letech, kde se první polovina poněkud táhne (a to i v kontextu Mannovy tvorby), ale ta druhá to pak vynahrazuje měrou více než vrchovatou, neřku-li rovnou geniální. Výprava? Drahá. Atmosféra? K nezaplacení. PS: Kdo četl Kingovu povídku Smrt Jacka Hamiltona, ten se v postavách neztratí. ()
Príma gangsterka se spoustou přestřelek. A sympatická mi byla jak Deppova banda tak i policejní jednotka Christiana Balea. Největší tvrďák - správnej chlap byl ale stejně ten šerif, jak šel za Marion Cotillard do vězení a vyřídil jí "Bye bye, blackbird." ()
Existují dva druhy režisérů: Ti horší pracují s herci. Ti lepší pracují s filmem. ____ Pár (-spoilerovských-) poznámek: 1, Co odlišuje postavu Deppa od postavy Balea? Bale má jasně daný cíl (deadline) – chytit Deppa, než skončí film. Kdežto Depp žádný cíl nemá, je to rozeklaná figura - spíše máchovský romantik než mrštíkovský idealista -, která k ničemu konkrétnímu nesměřuje. To ale přestává platit v momentě, kdy se Depp zamiluje. Právě Marion Cotillard znamená konec Deppovu volnomyšlenkářství. Tím ale Depp ruší sama sebe, svou podstatu, a musí za to zaplatit. Protože jak tvrdí De Niro v Heatu, chceš-li se živit zločinem, nedovol, aby ve tvém životě bylo něco, co bys nemohl opustit během 30 vteřin. I nekonvenční zločinci mají své konvence. 2, Mann pracuje ve svých filmech s dvěmi typy figur, buď s impotentními (konformními), anebo s romantickými (tragickými). Například v Heat prochází „impotentní“ Al Pacino manželskou krizí, kdežto „tragický“ (míněno zemřelý) De Niro prožívá románek. V Miami Vice platí totéž – dlouhodobý vztah černé přítelkyně a Jamieho Foxxe moc smyslnosti nepobral, což se rozhodně nedá říct o vzplanutí mezi Farrellem a Li Gong (v jedné ze scén sleduje černoška toto vzplanutí ve formě tance smutně a trochu závistivě). Ale co je podstatné, Li Gong zastupuje zápornou, tudíž romantickou stranu. Jinak se to v Miami Vice řešit nemohlo, protože Colin Farrell i Jamie Foxx nejsou na opačné straně zákona. A rovněž v Public Enemies prochází Depp vztahem, kdežto Bale se o dívky zjevně nezajímá – veškerou energii spotřebovává na zachování řádu. 3, John Dillinger je nepochybně hlavní postavou filmu. Public Enemies už tedy nejsou buddy jízdou z Miami Vice, ani two-face syndromem z Heatu (já dělám svou práci, ty děláš svou práci – potřebujeme se navzájem), ale završením Mannovy snahy a touhy po jednom čirém padouchovi. Až tak, že i parta kolem Deppa zůstává v obrysech, na rozdíl od nezastřených parťáků kolem De Nira v Heatu. Mann je intelektuál, gentleman, a protože si scénáře k filmům píše sám, navléká do smokingu a odívá etikou i záporné postavy, či spíše šviháky příjemného zevnějšku oblíbené u veřejnosti (veřejností se míní jak fikční veřejnost ve filmu, tak reálný divák filmu). A jelikož padouchům Mann ve svých filmech trochu nadržuje, je přirozené, že musí končit tragicky – není možné nadržovat takové postavě až do konce. Samozřejmě se nabízí dočista obrácený způsob, kdy by nelibě líčený padouch přežil, ale to by scenáristicky nefungovalo. Vzatu do extrému, i Mann je takový Dillinger – veřejný nepřítel, kterému musí producenti „orámovávat“ filmy jako kriminální žánrovky s hereckými hvězdami, aby se neprovalilo, že to jsou problematické kousky z dílny prozíravého tvůrce. 4, Zajímavá je úloha Balea, který není ani deppovsky-dillingerovsky zjemnělý, ale stejně tak odmítá tvrdé vyslýchací metody (první se účastní otočený, druhé s dívkou už ne). Bale představuje rovnovážný stav; úběžník. Ale musí za to, jak řečeno, zaplatit impotencí. 5, Mann se zásadně vyhýbá flashbackům, flashforwardům ap., a to ve všech svých filmech, nejen v tomhle, protože jemu jde vždy a pouze o kvalitu záběru / scény a o specifickou, magickou atmosféru v duchu Pressburgerova kréda: „I think that a film should have if possible something which is probably the most difficult thing - it should have a little bit of magic." Mannovi nejde o komplikovaně strukturované příběhy. 6, Ohledně digitálu: Hollywoodská produkce tak dlouho opakovala stejné postupy, až je divák přestal vnímat, a vyvářela tak ze sebe ekvivalent skutečnosti. To ale nemění nic na tom, že tyto postupy patří do stejné říše „nepravděpodobnosti“ jako digitál. 7, Marion Cotillard nemá ve filmu sebemenší roli, je pouhým katalyzátorem děje. V první třetině představuje Deppův objekt lásky (tedy pro postavu filmu), v druhé třetině misogynský objekt utrpení a mučení (pro postavy filmu i pro diváky) a ve třetí třetině v úplném závěru objekt katarze (již jen pro diváky). 8, Zbožňuji Mannovy teleobjektivy při rozhovorech tváří v tvář. Kupodivu tohle je jedna z mála fines, kterou od něj nepřevzal Nolan v TDK. Zjevná trasa Heat -->> TDK -->> Public Enemies tak došla několika trhlin. 9, Skutečný Dillinger zemřel v roce 1934 - v roce, kdy byl utužen proslulý Hayesův kodex určující pravidla cenzury ve filmech. Tato shoda nás učí následujícímu: buďto se odbývá násilí v umění a v reálu je klid (tj. před rokem 1934, ostatně i Dillinger je ikona spadající více do fikce než do reálu), nebo se to vybíjí v reálu a umění je pod dozorem - díky mnohým pedagogům a některým publicistům, kteří upozorňovali na to, že sledování filmů orientuje lidi špatným směrem, k povrchnosti, sentimentalitě, identifikaci se zápornými jevy; také se spekulovalo o zdravotních důsledcích častých návštěv filmových představení (zhoršení zraku, negativní účinek nehybné pozice těla, poškození nervové stability silnými emocemi apod.). () (menej) (viac)
VEŘEJNÍ NEPŘÁTELÉ jsou OBČANEM KANEM gangsterského filmu, a to píšu bez jakýchkoliv přehánění (až uvidíte, pochopíte, klíčová slova: "Bye Bye Blackbird/Rosebud"). Pokud s filmem má někdo problém (viz okolní podpůrměrná a průměrná hodnocení s pseudoargumenty jako "nuda", "Depp přehrává Balea" či "Mann neumí s digitální kamerou pracovat"), není schopen přistoupit na koncept a rozpoznat ústřední téma.____________________________________________________ Koncept spočívá v tom, že jednotlivé scény jsou přesně tak dlouhé, jak je zrovna vnímá postava, jejíž optikou je nám vše podáváno, přičemž nesledujeme celou dobu dění subjektivně vnímané jednou postavou či dvěma hlavními (jako tomu bylo v předešlých Mannových filmech), ale hned několika. Proto může pro vyprávění zdánlivě nepodstatný přechod z místa A do místa B, který ale vytváří určité napětí a očekávání, být ukázán celý, i z toho důvodu převážně diegetická hudba glosuje emoce či myšlenky postav v jinak chlapsky chladné podívané. Téma spočívá ve vztahu film - skutečnost/skutečnost - film, jak se vzájemně utvářejí a ovlivňují. Na to snímek několikrát zpětně upozorní, když z natáčení vyznamenání mladých chlapců přejdeme do již natočeného materiálu promítaného v kině, popř. když Dillinger v onom kině sedí a přitom je na plátno promítnuta jeho podobizna jakožto "veřejného nepřítele č. 1" a jsou osloveni diváci v sále, v kterém se najednou rozsvíti, aby se rozhlédli kolem sebe. Proto je film natočen na digitální kameru, která mu dodává realistický look, čímž se zároveň tento retro příběh podle skutečné události vymezuje jednak vůči protonoirům 30. let, jednak běžným biografiím. (Na rozdíl od takové AUSTRÁLIE, INDIANA JONESE 4 či PODIVUHODNÉHO PŘÍPADU BENJAMINA BUTTONA, kteří jsou formální nápodobou filmů klasického Hollywoodu, přičemž poslední zmíněný má s VEŘEJNÝMI NEPŘÁTELI společné to, že oba vypovídají něco o tom, jak v tomto kinematografickém období byly utvářeny hvězdy.)____________________________________________________________________________ Vztah film-skutečnost/skutečnost-film se ještě problematizuje, když si uvědomíme, že se natáčelo na místech, na kterých se před desetiletími odehrála onen "opravdový případ", že jakékoliv akční scény sází na zvukové efekty, jejich razanci a údernost, co největší uvěřitelnost, a úvodního titulku s názvem se dočkáme až v závěru; o paralelách s dnešní dobou (Krize, mučící prostředky při výsleších...) ani nemluvě. A douška na závěr: nejedná se o vyprávění o dvou lidech stojících na opačných stranách zákona (HEAT, COLLATERAL) či na těch stejných (MIAMI VICE), ale o jednom gansgterovi, který dojel - obdobně jako Denzel Washington v AMERICKÉM GANGSTEROVI - na to, že byl až příliš žánrový/filmový (viz Depp a jeho podoba s Clarkem Gablem). I proto ve vyprávění precizně dávkujícím informace se vše podřizuje postavě Dillingera. (A psát, že Bale, který hraje očima a hlasem - jížanským přízvukem, je stejný jako předtím a Depp ho přehrává, není argumentem sloužícím jako výtka.) 10/10 () (menej) (viac)
Reklama