Réžia:
Michael MannKamera:
Dante SpinottiHudba:
Elliot GoldenthalHrajú:
Johnny Depp, Christian Bale, Marion Cotillard, Billy Crudup, Jason Clarke, Rory Cochrane, David Wenham, Giovanni Ribisi, Stephen Lang, Leelee Sobieski (viac)Obsahy(2)
Píše sa rok 1933 a hospodárska kríza v Spojených štátoch trvá už štvrtý rok. Z väzenia v Indiane utečie banda bankových lupičov. Na čele s Johnom Dillingerom (Johnny Depp) vyčíňajú v Chicagu. V priebehu niekoľkých minút dokážu kompletne vykradnúť každú banku, pričom polícia je na nich krátka. V tridsiatych rokoch minulého storočia vzniká FBI a mladý riaditeľ J. Edgar Hoover (Billy Crudup) má veľké ambície vytvoriť moderný úrad plný mladých dravých profesionálov. Za šéfa pobočky v Chicagu vymenuje agenta Melvina Purvisa (Christian Bale), ktorého veľkou túžbou je dostať Dillingera aj s jeho kumpánmi. Dillinger si s ním však iba pohráva. Purvis presvedčí Hoovera, aby do jeho tímu povolal aj skúsených starších agentov, inak nemá šancu. John Dillinger sa zamiluje do mladej Billie Frechetteovej (Marion Cotillardová). Keď po zatknutí musí pred súd, najme si toho najlepšieho advokáta, ktorý zariadi, aby ho neodviezli do inej väznice. Dillingerovi sa opäť podarí utiecť a znova vykráda banky. Purvis svoj boj nevzdáva a stále sa ho snaží nájsť. Je mu jasné, že to nebude ľahké. Dillingerovi je v Chicagu už trochu tesno a so svojimi kumpánmi vyčíňa aj v iných mestách. FBI je im však na stope. Keď pri lúpeži postrelia jedného z bandy, Purvis krutým spôsobom získa od umierajúceho informácie, kde sa Dillinger schováva. Pripraví veľkú akciu, aby ho dostal. Dôjde k obrovskej prestrelke a prenasledovaniu v autách, muži umierajú na oboch stranách. John Dillinger je jediný z partie, kto prežije. Purvis je presvedčený, že jedného dňa sa do Chicaga vráti, pretože tam žije dievča, ktoré miluje. Lenže Dillingerovi je jasné, že Purvis ju veľmi dobre stráži... (TV JOJ)
(viac)Recenzie (1 259)
Celá banda schytala co zasloužila a tak to má bejt. Komu se nelíbí, když řeknu, že jsem Billie těch pár facek při výslechu celkem přál? Chtěla tvrdýho chlapa a sklidila tvrdej osud. Její volba. Tak jsme otevřeli nadrsno a tak to k filmu se syrovejma přestřelkama ala Michael Mann patří. Jeho styl akčních scén mi přesně sedne (snad jen ta kamera nemusela bejt zas ten okatej digitál, i když je to lepší než v Miami Vice - a aby bylo jasno, vůbec mi nevadí to snímání zblízka a detaily na obličej), a přestřelka v Little Bohemia se zařadí mezi moje nejoblíbenější akční scény vůbec. Vůbec mě nezajímá, kdo má větší prostor, jestli je nebo neni duel stejně vyhrocenej jako v Heat, důležitý je, jestli funguje film jako takovej. Funguje. Dokonce i moje křehká manželka byla s filmem nad očekávání spokojená, což jsem od ní nečekal. Od Manna IMHO nejlepší. (BTW ta jejich obhajoba, že trestali viníky hospodářský krize mi dost připomíná bratry Mašíny). ()
Z dnešního pohledu by měl film, který začíná tím, že Christian Bale zastřelí Channinga Tatuma, znamenat hotové pohlazení po duši. Jestli pak je to ovšem dost dojemné na to, aby to oslabilo mou smrtelnou nenávist vůči Mannovi, již na sebe uvrhl tím, jak zprznil Posledního mohykána. Celkem mě bavilo, jak ty figurky rozestavuje vůči sobě, v obraze a asi i v příběhu, všude samá prázdná místa, všude samé osamělé duše. Hudba mě místy hodně rušila - potlačuje syrovost a dělá z toho pohádku, rozhodně bych byla raději, kdyby tam žádná nebyla. (Čestnou výjimku tvoří Ten Million Slaves Otise Taylora.) ()
Použiť digitál v dobovom gangsterskom filme je vcelku odvážny tah. V niektorých momentoch funguje, v iných pôsobí skôr ako rušivý element, v globále síce výrazné opodstatnenie nemá ale aj vďaka tomu ide o inováciu, ktorá Verejných nepriateľov neopakovateľne odlišuje od konkurencie. Presvedčivá dobová atmosféra Chicaga 40. rokov a vhodne zvolená herecká zostava však sama o sebe nestačí, naštastie Mann prechodom do druhej časti snímku a s blížiacim sa záverom čoraz častejšie spomína na svoje majstrovské kúsky. Po rozležaní sa naviac v pamäti dokáže vynorit viacero silných scén, a aj ako sprievdodca posledným Dilligerovým rokom Mannov opus funguje, hoci na pamätné máčanie vreckoviek v krvi v závere dôjsť určite mohlo. A Bale definitívne potvrdil, že vie byť aj kvalitným nahrávačom. ()
K Veřejným nepřátelům jsem navzdory spojení jmen Michaela Manna a Johnyho Deppa přistupoval s nedůvěrou, protože jsem měl možnost před zhlédnutím snímku číst poměrně výrazně negativní kritiku od Mirky Spáčilové. Naštěstí šlo o pouhou předpojatost, protože jsem měl tu čest s jedním nejzajímavějších kousků z žánru gangsterky za posledních 10 let. Pokud nedávám pět hvězdiček, pak jen proto, že konkurence je v této oblasti hodně vysoká, jen málokteré období a žánr je zmapované tak dobře, jako právě svět amerických gangsterů 30. let. Johny Depp hraje svého narcistního slávychtivého Dillingera s přehledem a chutí a jeho okolí představuje rovněž kolekci zajímavých figur s dobrým obsazením. Trochu pokulhává zobrazení milostného vztahu, umím si představit i charismatičtější a půvabnější herečku v hlavní roli. Svoji roli hraje i to, že Dilligerova partnerka byla jen pasivním prvkem jeho života, takové ty desperátky z filmů Bony a Clyde nebo Veřejný nepřítel č. 1, které se přímo zúčastňovaly přepadení, jsou holt pro diváka vděčnější. Kladem filmu je hudba i profesionální režie. Celkový dojem: 85 %. Nemůžu si odpustit dodatek, že vedle nedávno zhlédnutého snímku Zjizvená tvář, který má mnohem vyšší hodnocení, představují Veřejní nepřátelé z hlediska filmového řemesla o dvě třídy vyšší podívanou. Je to jako srovnávat tank vedle trabantu... ()
No, když jsem nato šel do kina, moje očekávání nebylo nijak vysoké, ale o to příjemnější zjištění bylo, že jde o solidní gangsterku. Je fakt, že veškerou pozornost na sebe strhl výborný Depp a ostatní herci nedostali až tak moc prostoru, ale to vlastně vůbec nevadilo, protože John Dillinger byl fakt švihák a stačila jen chvilka, abyste mu začali fandit. Příběh sice mohl být kratší (zvlášť to s tím ptákem na konci si moh nechat Mann pro sebe ;-)), ale jinak jsem se nenudil, napětí tu rozhodně nechybělo, navíc ještě dobře stupňované výbornou hudbou, efektně a vcelku realisticky udělané přestřelky a sem tam decentní humor. Samotná kapitola je zvláštní kamera. Někdy mě trochu rušila, ale v některých momentech mě z kinosálu vtáhla přímo do děje (zvláště při těch přestřelkách). Ve výsledku to vidím na slušné 4*. ()
Tak jsem byl zase jednou na jiném filmu než většina tady.. Jeden ze symbolů zločinu 20.století John Dillinger potvrdil starou známou pravdu, že kriminálníkem se člověk stane většinou až v kriminále a ačkoliv řádil se svou bandou bankovních lupičů jen něco málo přes rok, nesmazatelně se zapsal do americké historie. Mann si v rámci dramatizace několik věcí přikrášlil a pár lidi nechal zemřít o něco dříve než hlavního hrdinu, ale vše slouží pro dobro příběhu a já musím ocenit režisérův smysl pro perfekcionismus v detailech a taky ho definitivně korunovat na filmového Krále pouličních přestřelek. Digitální kamera mě normálně nechává chladným, ale tady se ten "home video look" snoubený se zvukem náramně vyjímal, především u zcela realistického gunfightu u lesní chaty. Zastanu se Balea, který jakožto cílevědomý agent přesvědčivě postupuje k cíli a svého partu se zhostil se ctí a potřebně chladnou nečitelností. Stejně zaujala i zelená guma z Avataru Stephen Lang v roli speciálního agenta Winsteada a hlavně - bylo hezké zase jednou vidět skvěle hrajícího Johnnyho bez nánosu bledých líčidel.. Některé ptáčky prostě nejde držet v klecích. Bye-bye, Blackbird… ()
Přes to všechno pozlátko jako film tito Veřejní nepřátelé blatantně selhávají. Přitom legendy kolem Johna Dillingera si přímo říkají o ryzí syrovost uchopení žánru. Tahle vyumělkovaná šou byla dlé mého skromného názoru spíš horší, než skvělá.To už se mi jako klukovi líbil víc ten starej Dillinger s Markem Harmonem. Lepší tři hvězdy, ať nežeru. ()
Nejdražší amatérsky vyhlížející film co jsem viděl. Vážně. Mannovi by měl konečně někdo sebrat tu digitální kreaturu a vpálit mu zpátky do rukou starou dobrou pětatřicítku, s jejímž nasnímáním by Veřejní nepřátelé alespoň působili velkofilmově a ne jen jako pokus o "něco nového, co se míjí účinkem". Až do závěru jsem si říkal, že má ten digitál vlastně něco do sebe a že se Mann pokouší snahou o realismus opět přiblížit diváka hrdinům doslova až k chloupkům na zátylku , jenže závěr jasně ukazuje, že nejde o nic jiného než pózu starého pardála, který vždy volí raději pohodlí. (Kdo by nechtěl stříhat hollywoodskou pecku na svém notebooku, že?) Pár vynikajících momentů se ale přesto najde (bez výjimky akční scény), byť příběh není ničím jiným než dalším plochým životopisem, který si odkecá svoje a na konci vytasí otřepané "co se s kým stalo" titulky. A Deppovi s Cotillard jsem to nežral ani vteřinu. Bale mě bral překvapivě víc. ()
[imdb: 7.4/10] | me: Výborné obsadenie, dobrý motiv, ... ale predsa nie je to úplne ono. Prečo ? Film by mal mať vlastne všetko ... a vlastne aj má, ale spôsob vykresľovania niektorých momentov a scén ako keby sa zrazu nehodil do celkoveho kontextu filmu. V istých momentoch je film silný a výborný a z ničoho nič sa vyskytne scéna v ktorej niečo ako keby nebolo ok,... ako keby zlyhala logika. Našťastie takýchto momentov nie je veľa. Avšak prechody v rámci deja bývajú trošku zdlhavé (ako keby nepodstatné). No zrazu príde sekvencia nabitých momentov, pričom každá má svoju hĺbku a strháva pozornosť a človek rýchlo zabúda na to nevýrazne. Naštastie, posledná tretina filmu sa už nesie v silnej dynamickej atmosfére a tak film zanecháva príjemný pocit - hlavne vďaka Deepovi (What keeps you up in the night Mr. Dillinger? Coffee ... :)) Mohol to byť však nezabudnuteľný film,... potenciál tam bol. Škoda, že sa tak úplne nastalo. ()
Jo, na děj se trochu kašle, ale who cares, když všechny další aspekty (včetně digitálu) vyrážejí dech? 80% ()
Není pochyb o tom, že Public Enemies je jeden z nejlepších filmů roku 2009. Režisér Michael Mann spojuje síly s rozmanitým a úžasným hereckým duem Johnny Deppem Christianem Balem. Vzniká tak další americký gangsterský film z 30. let minulého století. Je to vzrušující hra na kočku a myš, s tak poutavou a věrohodnou rivalitou, že vás to hned vtáhne do děje. Už v prvních minutách mi bylo jasné, že koukám na přelomový film. O poslední vlně zločinu bylo natočeno plno filmů před deseti lety - Heat, Fargo, Casino, Pulp Fiction a Goodfellas. Od té doby jsem čekal na více zfilmovaných kriminálních filmů, které budou srovnatelné se staršími tituly, ale nedosáhly takové úrovně, snad jedině American Gangster. Ostatně mohu zmínit Eastern Promises, Gangs of New York, Road to Perdition, Collateral a The Departed. To jsou "jen dobré" filmy. Public Enemies je první film mého názoru, který vystihl podstatu kriminálního dramatu odehrávající se v delším časovém pásmu. Dostaneme se bez vysvětlování přímo do děje (až na krátké úvodní titulky). Vstupujeme do světa, kde rychle poznáme postavy Dillingera, hezouna Nelsona, Franka Nittyho a další kriminální živly. Vždycky jsem miloval zobrazení charakterů pomocí znaků, které je spojují a tenhle film to opravdu má. Mnozí kritizují styl Michaela Manna a jeho oblibu točit v HD. Ale vemte si, že hodně umělců namalovalo ukřižování Krista mnoha způsoby. Takže Mann by měl mít právo, aby příběh vyprávěl pomocí svého "štětce". Já osobně jsem si to vychutnal, zejména automobilové honičky a přestřelky, které považuji za nejlepší co jsem za poslední dobu viděl. Michael Mann prostě s autama umí. Depp, Bale a Cotillard(ová) jsou všichni skvělí, stejně jako zbytek obsazení. Skvělá rovnováha humoru a dramata. Rozhodně stojí za to vidět v kině (Jen já měl bohužel tu smůlu, že nalevo ode mě někdo neustále smrkal, přede mnou seděl dvoumetrovej chlap s brýlemi na hlavě, ve kterých se odrážely titulky, vpravo každých deset minut svítil mobilem a za mnou rád kopal do sedačky až přestal a natáhl si nohy do uličky které byly skoro na úrovni mé hlavy. Ano! Ani novináři nemají úctu k ostatním divákům v sále.) Prostě pro mě zatím nejlepší film roku 2009. ()
Průměrná gangsterka z 30-tých let. Jedinné, co se odpoutá od průměru, je výprava a hudba. A J. Depp ani Ch. Bale se neodpoutali od standardu... Není to úplně špatný film, ale slabé tři hvězdičky na to, jaká esa film tvořili a vytvořili, je dost málo... ()
|| Scenár: Michael Mann, Ronan Bennett, Ann Biderman / Based on Public Enemies: America's Greatest Cime Wave and the Birth of the FBI by Bryan Burrough | Hudba: Elliot Goldenthal | Produkcia: Michael Mann, Kevin Micher | Distribúcia: Universal Pictures | Štúdio: Relativity Media, Forward Pass, Misher Films, TriBeCa Productions, Appian Way Productions | Rozpočet: 100 miliónov $ | Tržby: 214,104,620 $ || Obludný projekt Manna, ktorý bol vytvorený čiste pre nadšenie, a nie pre komerčný úspech. Aspoň to tak vyzerá :D Zámer štúdií bol určite iný, pretože rozpočet 100 melónov sa dnes už na akýkoľvek projekt neodťukne. Hviezdne obsadenie samozrejme za to stojí, no prázdno v duši na konci filmu tých 140 nadpriemerných minút ubije k rozpakom. Možno to bol tiež zámer, a treba k nemu vyrásť ďaľšiou projekciou. ()
Len vďaka hereckej dokonalosti a zručnej režisérskej bravúrnosti som sa dočkal nadštandardného zážitku, pretože scenár bol najmä zo začiatku pomerne nevľúdny a rezervovaný. Mann akoby všetky esá príbehu chcel na diváka vytasiť až v druhej polovici, ale ja by som radšej pristúpil nato, aby boli rozložené rovnomerne počas celého deja, lebo tá prvá polovica mi doteraz leží v žalúdku. Porovnávanie s kultovým 'Heat' je na mieste len z pohľadu vzťahu, ktorý Mann dokázal nadviazať v nepriamom spojení dvoch hlavných postáv na opačnej strane zákona. Tento vzťah sa v tomto filme vytráca niekam do úzadia, namiesto toho nám Michael ukázuje ako vie kráčať s dobou a že rozhodnutie zapojiť do filmu digitálnu kameru predsa musí zvládnuť aj on. Nuž, nie každý film si toto spojenie žiada a v tomto bolo len málo scén, ktoré vďaka nej vyzneli lepšie. 80%. ()
příběh gangstera johna dillingera protkaný červenou nití lásky k okaté billie.. krásná a poutavá gangsterka ze starých časů, v čele charismatický gangster ze staré školy.. pastava nejen pro mé oči, ale i pro mé srdce..:) krásné a poctivé, děkuju.. (a myšička na konci plakala a plakala a plakala.. dlouho v ní tyhle emoce žádnej film neprobudil) ()
Od Public Enemies som mala zbytočne veľké očakávania. Čakala som štipľavú gangsterku v Scorseseho duchu a s tarantinovskou brutalitou. Chvíľami je to rozvláčne, neisté a jednoduché a občas tento film priam kričí po decentnom sarkazme a obsahovej dynamike. Už v úvode som si predstavovala súčasné herecké esá Deppa a Balea popri sebe a zároveň som ich prirovnávala k legendárnemu stretu De Nira a Pacina, ktorých inteligentný rozhovor medzi mafiánom a policajtom plný nadnesenej irónie, považujem v rámci žánru za jeden z najlepších a pochádza paradoxne z filmu tohto režiséra. Medzi Deppom a Baleom sa však žiadne iskrenie nekoná a tak sa začína len stokrát obohratá naháňačka na mačku a myš, ktorá volá po švihu a ostrejšom scenári. Vždy sa mi však zdalo, že na rozpletenie hustejšej gangsterky je Michael Mann príliš veľký decenťák :-). Dobové vyobrazenie 20. storočia je úchvatné. 70% ()
Pokud natáčet "klasiku" dnes znamená řadit za sebe melodramaticky klišé na klišé, pak by se to dělat nemělo. Chybí tomu jak původní, tak i nově přidaná hodnota, nová kvalita, chytrý záměr, smysl, dobrý důvod něco takového z-novu natočit - a tím pádem je to horší než k ničemu, je to -minus všechny podstatné hodnoty. Zbytečně vyplácnutá slušná filmařina a pěkné herectví. *** Mann opět zabředá do svého věčného tématu (jak jsem psala už u Miami Vice): od filmu Heat, kde se mu podařilo celou tu heorickou rovnici mezi časem, penězi, závazky, touhou prožít si pravou lásku a pravý život, zkázonosnou posedlostí riskovat a skutečnou vnitřní svobodou, s níž bývá zaměňována, zachytit a rozvést nejlépe a nejjemněji, Mann svoje postřehy na tohle téma neposouvá nikam dál, a pouze do omrzení opakuje, a tím oslabuje své staré teze, předvádí je v nejrůznějších nových, byť třeba i slušivě spíchnutých formálních kabátcích, ale na slabších, méně originálních příbězích, takže působí vyčpěle. *** Ani nespočítám, kolikrát jsem při sledování obrátila oči vsloup. ()
[KVIFF 2009] Ta digitální kamera mě neustále rušila a fakt mi hrozným způsobem kazila zážitek z filmu. Ale ani bez tohoto rušivého elementu by ten film nebyl tak skvělý, jak jsme čekali. Ani scénář a dokonce ani režie zdaleka nesplnily má očekávání, celkově to je prostě zklamání... Celou dobu projekce jsem v duchu vzpomínal na mnohem podařenější srovnatelné snímky, jako je stejnou dobu popisující Bonnie a Clyde, Scottův Americký gangster, který si podle mě mnohem lépe pohrál s motivem mafiána, proti kterému stojí odhodlaný polda, nebo třeba francouzský Veřejný nepřítel č. 1, který sdílí víc, než jen podobné jméno. Prostě Veřejní nepřátelé mi přijdou jako dost plytká podívaná, na kterou si zanedlouho ani nevzpomenu, která nemá žádné silné momenty a v níž Christian Bale stejně jako předtím v Terminátorovi hraje tak malou úlohu, že by jí obstojně zahrál i někdo mnohem méně nadaný. A nedá mi to, abych nezmínil přepálenou stopáž. Ne, že bych se nudil, ale...skoro:) PS: Upřímně řečeno, točit Public Enemies někdo jiný podle stejného scénáře a na obyčejnou pětatřicítku, bylo by to stejně neoriginální, ale aspoň by se na to lépe koukalo. A ještě ohledně realističnosti: já jsem rád za věrně znějící štěkání samopalů a podobné věci, ale k čemu je realistický vizuál (+ zvuk), když scénář je neoriginální, nezáživný, neobjevný a to samé se dá říct o režii?... ()
Kde jen začít? Tak třeba kamerou. Digitál mi opravdu sednul, sice v nočních scénách trochu zlobí, ale jakmile dojde na akci, nemá Mannova technika konkurenci. Vše je snímáno s až perfekcionistickou přesností, ať už se jedná o bouřlivou salvu Tommy Gunu, "rychlou" jízdu aut či noční dav obklopený světlicemi. Největší slabinu vidím v opravdu silně přepálené stopáži, 140 minut je v tomto případě velmi dlouhá doba. Herecky je film nadprůměrný, i tak se nejedná o Oscarové výkony. Johny Depp vykazuje minimalistické hraní, sem tam nějaký úšklebek a fórek. Jeho nemesis Christian Bale se tváří stále stejně jako v posledních dvou letech, David Wenham / Channing Tatum dostali pro sebe až ostudně málo prostoru a nejlepší z celého obsazení je ve finále Marion Cotillard. Co je tedy největší plus celého film ? Atmosféra jako z Mafie. Akce s desítkami Tomíků, gangsteři v černých kabátek zběsile ujíždějíc autem, naprosto stylové vykrádání banek, hodně vydařené útěky z vězení. Pokud se někdy nějaký film přiblížil kvalitám tohoto českého skvostu, tak je to právě tento. ()
Základními parametry Veřejní nepřátelé sice naplňují žánr gangsterského filmu (najdeme zde zločince, dobové oblečení, rekvizity, osudovost, vzestup a pád), ale formou zpracování se film od klasických postupů značně odklání. Na různých úrovních je možné vystopovat narušenou kauzalitu, časovou diskontinuitu a neurčitost, kdy se vyprávění zaměřuje na subjektivní vnímání postavy. Scény jsou tak buď velmi krátké, dlouhé nebo časově neidentifikovatelné. Realita může působit v daný okamžik částečně zdeformovaně, a ačkoli kompozice obrazu, barevnost či vztahy mezi objekty mohou vést naši narativní aktivitu určitým směrem, skončí naše snaha identifikovat pocity postav spíše na úrovni spekulací. Do myšlenek postav se totiž příliš nenoříme (percepční subjektivita). Speciálním příkladem subjektivně vnímané situace jsou segmenty záběrů ve zpomaleném pohybu. Zde v určitém smyslu můžeme hovořit o subjektivitě mentální. Michael Mann těmito (a mnoha dalšími) ozvláštňujícími prvky netradičním způsobem naboural zažité konvence o dobovém snímku. [==] Filmovou formou a způsobem prezentace je divák pobízen k určité mentální aktivitě. V rámci rekonstruování fabule ale obvykle chápe i hlubší smysl obrazů, klade jim určité významy. Na úrovni významů implicitních, kdy je divák nucen interpretovat, můžeme Veřejné nepřátele chápat jako určitou paralelu boje proti institucionalizaci a establishmentu, kterému vládnou výhradně muži (ve filmu nefiguruje jediná ženská postava nabývající nějakého vyššího společenského postavení). Můžeme jít v této tezi ještě odvážněji dál a vztáhnout postavu Dillingera k postavě samotného režiséra Michaela Manna stojícího se svojí určitou „vizí“ proti všem hollywoodským studiím, stejně jako Dillinger stojící proti policejním či zločineckým složkám. Mann i Dillinger jsou pak vnímáni jako anachronismus. Oba ale v opačném významu – Dillinger je zastaralý a nepřizpůsobivý jako darwinistická odchylka, která v průběhu změn doby a institucí zastarala. Je ale natolik dobrý ve své činnosti, že i tak dokáže nějakou dobu přežít. Mann naopak Veřejnými nepřáteli a obecně svým dílem značně inovoval klasický hollywoodský styl. Na jeho filmovou vizi tematizující zdeformovanou mediální zkušenost vnímání světa společnost pravděpodobně ještě není úplně připravena. [==] V rámci symptomatických významů můžeme film interpretovat jako paralelu hospodářské deprese (let třicátých a té současné, respektive z let 2008 a 2009). Obecně byla třicátá léta doba velké nejistoty, život byl krátký, lidé byli bez práce a neviděli stejně jako gangsteři před sebou žádnou budoucnost. Podobným, i když ne tak drastickým způsobem, tomu tak bylo i v době vzniku filmu. V obou případech ale můžeme hovořit o ještě více se prohlubující třídní diverzitě. [==] Tématem pokračují Veřejní nepřátelé v duchu hollywoodských konvencí, svým zpracováním ale zcela proti nim. Pravděpodobně ještě nějakou dobu po natočení této mužské podívané z mužského světa nebude zaznívat spojení digitální kamery a dobového filmu příliš často, ne-li vůbec. Jenom čas ukáže, zda tato Mannem navrhnutá cesta je jen slepou uličkou, nebo směr, kterým lze dál postupovat a nalézat další inovativní způsoby vyjádření. () (menej) (viac)