Réžia:
Gaspar NoéScenár:
Gaspar NoéKamera:
Benoît DebieHudba:
Thomas BangalterHrajú:
Nathaniel Brown, Paz de la Huerta, Marina Stone, Olly Alexander, Emily Alyn Lind, Gaspar Noé, Tošio HanaokaVOD (3)
Obsahy(1)
Po tragické smrti rodičů při autonehodě jsou sourozenci Oskar a Linda rozděleni. Znovu se setkávají až v Tokiu – v rušném, tajemném a pro dva mladé lidi nebezpečném městě. Oskar pracuje jako drogový dealer, Linda ve striptýzovém baru. Oba si slíbí, že už se za žádných okolností nikdy neopustí. Jedné noci je Oskar při policejní šťáře zastřelen. Ale slib, který si dali, mu nedovolí opustit tento svět. Jeho duch bloudí nočním Tokiem a realita ztrácí pevné obrysy. Přítomnost se začíná míchat s minulostí i budoucností ve vizuálně úchvatný a přitom děsivý koktejl. Podmanivý film z prostředí tokijských nočních klubů, který vypráví o životě, o smrti a o lásce. Režisér Gaspar Noé v tomto snímku posouvá hranice filmu a nabízí divákům nevšedně silný zážitek. (oficiálny text distribútora)
(viac)Recenzie (395)
Především je potřeba říct, že bylo dobře, že jsem to viděla v kině, protože když si člověk pustí ty opěvované titulky doma na youtube, tak si řekne "hm, jako pěkný no", ale teprv až když to bliká z velkého plátna ve tmě kinosálu, tak to má ten správný efekt a to platí pro úplně celý film :). Každopádně když se teda film rozjede, tak prostě to diváka s nějakým citem pro obraz to musí rozsekat hned od chvil, kdy se Oskar probere a před očima mu bliká nápis Enter a chvíli na to se zkouří jak opice. Prostě vizuálně hrozná rozsekávka snad ve všech scénách a obrazech a koukat na to v telce jakkoli širokoúhlé by prostě nebylo vůbec nic. Střih málem jak kdyby neexistoval, kamera akorát jezdí městem od scény ke scéně tak jak Oskarův duch pozoruje svět ze kterého se dostal na asi nejodpornějším záchodě na světě a všechny scény prostě strašně sjeté :). Co ale ten vizuál trošku kazí je to, že jak všichni dobře víme Gaspar Noé rád bliká a tenhle film má jednu velmi specifickou blikačku se žlutým světlem po nájezdu na nějaký výrazný zdroj světla ve scéně, což se ve filmu opakuje asi milionkrát a po asi třetím takovém blikání už je to spíš otrava. Sice snad asi všechno ve filmu včetně téhle blikačky má takovou předzvěst v rozhovoru Oskara s Alexem o tibetské knize mrtvých, ale fakt si to jako mohli odpustit takhle natahovat film nějakou takovouhle blbinou. A to je další věc, že jsem zvládla i o dost delší filmy než tohle a nevadilo mi to, ale stopáž Enter the void je prostě přepálená, že to dál nejde. Klidně to mohlo být o půlhodinu kratší, protože v poslední části filmu už to prostě nemá takový efekt, když se jen recyklují ty samé obrazy dokola a strašně se všechno protahuje. Každopádně ale tam kde třeba Requiem for a dream ukazuje realitu spojenou s drogama, tak Enter the void jsou ty drogy :). Asi jako ultimátní trip na všech těch drogách, na kterejch v tokiu jedou, a o kterých jsem snad ani nikdy neslyšela a zároveň jízda do nejhorších pekel vědomí (asi jak by to řekl Radovan Lukavský) od děsivých a velmi živě vyobrazených traumat až po hedonistický druhý kruh neonového dantova pekla, spíš Oskarova pekla. Prostě úplně sjeté, strašidelné, špinavé, chladně erotické, explicitní, obrazově úžasné a příšerně natáhlé. Nakonec akorát takové perličky že konec filmu je asi to nejoptimističtější co Gaspar Noé kdy natočil a zvlášť v kontrastu s celým předchozím dějem tohoto filmu a pak taky že Paz de la Huerta má pěkný prsa :). ()
Obrovitánský mindfucking, který by ale byl ještě větší mindfucking, kdyby včas skončil a nezacyklil se v sebeonanistickém poletování nad nekonečně souložícím nočním Tokiem. Noé je režijní génius, který ale často, tak jako mnoho dalších géniů, zabrousí do vod, jež se těžko vstřebávají. 6/10 ()
Skvělé, ale příliš natahované. Vypichuje se zde kdeco, tak jen ještě noticku, že bych nezapomínal na Thomase Bangaltera. ()
Vysoce úžasný film. ✔ _ _ _ cz titulky k tomuto filmu ke stažení zde. ()
Hustodémonsky krutopřísný film. Toto musím vidět v kině. !!!! 95% (26.12.2010) ()
Doopravdy jsem vešel do prázdna. ()
Celý film osciluje mezi úvodními a závěrečnými titulky, mezi dvěma tokijskými bary, mezi životem a smrtí - mezi Enter a the Void - a v průměrné střední poloze mezi těmito takřka tříhodinovými amplitudami leží (i když ne uprostřed této stopáže) ústřední věta filmu, jež říká, že droga xy (nepamatuji si název) má stejný projev jako smrt. Noé se tedy vydává do hloubky drogového tripu, ale zde nastává problém - tři hodiny je nutno zaplnit nějakou matérií, obsahem, na němž se může trip odehrát. Nesmýme se totiž nechat mýlit: i když je trip ve svých vizuálních účincích čistá forma a abstrakce, v drogovém opojení je vždy jaksi přítomen i "obsah", "smysl", to, jež "bylo tak krásný" a neredukovatelně se připojilo k halucinogennímu audiovizuálnímu zážitku, aniž by bylo jen jím. Jinými slovy, k (filmovému) tripu je nutný i scénář, který trip umožní, a zde Noé zaspává - banální myšlenky o reinkarnaci (legitimizující kamerové postupy i děj filmu), patetické paralely dětí a smrti atd. Ach, jak by filmu slušelo, kdyby se od těchto doslovností a příběhových berliček oprosti co nejvíce, kdyby se nechal unášet svou vlastní největší předností - plynulou pulzující atmosférou psychedelicky šílejícího města, zachycenou experimentální filmovou formou, přesně naplňující tezi o jednotě obsahu a formy. Zkrátka, kdyby byl celý film jako jeho úvodní titulky, v nichž je původní obsah vstřiknut do divákovy žíly tak, že v nově vzniklé psychotropní formě se všechny čitelnosti pokřiví do té míry, že se stávají nečitelnými výměnou za čirý požitek z barev, pohybu a zvuku. ()
Dvakrát jsem umřel a třikrát se narodil během filmu. Noé mě nekompromisně poslal do jiných sfér již podruhé. Nic podobného jako Enter the Void jsem však doposud neviděl a věřím, že dlouho ani neuvidím. Komuž se zdá film manýristický, dovedu to pochopit, ale to pak neznáte Gaspara. "- And if you die? - I'll come back." ()
Myslím si, že viac ako na čomkoľvek inom záleží na tom, kde si film pozriete. Ak ho vidíte na veľkom plátne a správne naladení, nebudete vedieť od neho odtrhnúť oči. Ako náhle ho budete pozerať doma, okolité vplyvy vás z pozerania môžu ľahko vyrušiť. Enter the Void nie je perfektným filmom. Ale je po toľkých stránkach natoľko zaujímavý, že si ho jednoducho zapamätáte, aj keby sa vám nepáčil. Úžasná je prvá štvrtina filmu. Tie jednozáberovky mi brali dych.. Zvyšná polovica je súhrn opakujúcich sa variácií spomienok, ktoré, keby sa tak často neopakovali a nesnažili sa zobraziť už vypovedané, neskĺzavali by do nudy, alebo do zbytočného naťahovania. Stáva sa to ale nie preto, že by to, čo je zobrazené bolo nudné. Ale preto, že až vtedy začnú byť postavy úplne nesympatické. A my si uvedomíme, že sa vlastne pozeráme na bandu stratených existencií, s ktorými sa( ak neužívame drogy), nevieme až tak dobre stotožniť. Posledná štvrtina a transcedentná jazda neónmi a genitáliami hraničí s dokonalosťou vizuálnej a kamerovej zručnosti. Som veľmi rád, že som to videl. A rozhodne je to niečo čo stojí za to prediskutovať pri červenom víne a nejakej tej tráve. ()
„Žádám od filmu to, co většina Severoameričanů žádá od psychedelických drog.“ …ENTER THE VOID Alejandro ()
Prvý film, po ktorého skončení som oľutoval, že si NIKDY vopred nečítam žiaden obsah ani akékoľvek recenzie. Dnes večer by som bol totiž obozretnejší, čím otrlejší (funkčný čechizmus). A bezprostredný dojem: NIKDY VIAC. Čím sa ale zároveň vraciam k prvej vete: NEVER SAY NEVER /AGAIN/. ()
"Umírání je prostě takovej maximální trip.." Kontroverzní šílenec a zásadní člen francouzské nové tsunami Gaspar Noé doslova přilétá se svým famózním takřka tříhodinovým halucinogenním tripem, který vás buď naprosto pohltí nebo odvrhne a nechá znechuceně ukroutit si hlavu.. Tuhle inspirativní filmařinu zkoumající cestu duše plnou cílených nejednoznačností, které nejen ve vnímavém divákovi ještě dlouho rezonují, prostě buď musíte obdivovat nebo zcela zavrhnout.. Nic mezi tím !! Bolestná zvrhlost nebo naivní touha dodržet slib ?? Těžko říct.. Nicméně mě osobně mimo konvence experimentující voyeur Noé, který uspěl tam, kde třeba takový Kounen se svým Blueberry shořel jako papír, jednoduše baví.. Ale mluvit o, když už tak jistě sebeuvědomělé, tvůrčí onanii v souvislosti s tímhle snímkem se mi jeví jako šeptat Do prázdna.. ()
Febiofest 2010. Připadal jsem si, jako bych si popletl Febiofest s Festivalem otrlého diváka. Vejdi do prázdna je totiž jen pro ty opravdu prostřelé a otrlého diváky, kteří vyhledávají něco...chtěl jsem napsat něco víc než film, ale tohle není víc, to je spíš jiná forma vyjádření. Mám rád zvláštní filmy (např. režisérovo počin Zvrácený docela obdivuji), ale tohle už šlo mimo mě. Sledujeme pouť narkomana a dealera v jedné osobě, která je ale zobrazena s důrazem na vizuální pojetí a snahu šokovat spíš než vyprávět nějaký příběh. To by ani nebylo tak špatné a některé nápady, způsoby použití kamery či audiovizuální "nátlak" jsou pozoruhodné. Ovšem to nestačí na skoro tři (!) hodiny dlouhý snímek. Když už nic jiného, tak si proboha Gaspar Noé mohl najmout aspoň střihače nebo sebrat drogy tomu stávajícímu. Mezi každou scénu dát dva druhy přechodů - několika vteřinovou (no, i deseti a více) blikající barevnou obrazovku s dlouhým nájezdem nebo ještě delší přelet nad městem. Z toho aby tekly nervy i flegmatikovi. Vždyť to prodloužilo film snad o hodinu a nemělo to pražádný význam, naopak to působilo neuvěřitelně rušivě a mě osobně to zkazilo i to málo působivého, co ve filmu bylo. Experimentální hra s obrazy, která nedává smysl... ()
pekne udelany, zajimava kamera ()
Celý příběh zkazila roztřesená kamera. CITÁT - Byla bych vyděšená........... ()
Nejlepší úvodní titulky! ()
Priznám sa, nikdy pred tým, som ešte nič také nevidel. Zaujímavý námet, neortodoxný a nekompromisný prednes. Prečo, to ale muselo trvať tak dlho ( videl som 161 min verziu, ale verím, že tá kratšia, by ma o nič viac nepotešila )? Mnoho a mnoho zbytočne natiahnutým tém a scén. Alebo som to zrejme nejako nepochopil. Nie som totiž expert ani na drogy a ani na bohémsky život. ()
Kubrickova Odysea v psychedelickém tripu. Dokonalost. ()
Filmový halucinogen, odehrávající se na nočních ulicích Tokia, kde se řeší věci, které Noé ve svých filmech nadevše miluje – násilí, sex a drogy. Tentokrát se však režisér taktéž věnuje tématice smrti a tomu, jaký má vliv na okolí. V rámci toho jsou ony klasické drogy, svět striptérek a i bezdomovectví pouze takovou kulisou pro zkoumání dopadu odchodu blízké osoby na onen svět. Protože právě smrt je možná tou absolutně nejlepší a nejgeniálnější drogou, se kterou se člověk může dostat do kontaktu. Skrze ulítlou a pitoreskní vizuální podívanou, kterou se Noé nesnaží nějak vysvětlit, se sám divák vydává na trip, na jehož konci se bude cítit všelijak. Gaspar Noé mnohokrát řekl, že jedním z jeho velkých vzorů byl Stanley Kubrick, přičemž právě zde to dává snad nejvíce najevo. Někdy těžce stravitelný až depresivní kousek, okořeněný temnou atmosférou, dlouhými a občas utahanými záběry, s extrémním vizuálem, ze kterého se člověku bude doslova točit hlava. Možná až moc, protože film je to vcelku dlouhý, až docela zbytečně. Jeden z těch slabších, ale přesto velice působivých Gasparovo výplodů. Lepší 3* ()
Nemohu se rozhodnout zdali filmu odpustit pár neduhů a napařit 5* - ale asi jo. Gaspar Noé dělá věci rád po svém a upřímně dělá je jinak než kdokoliv jiný. Filmu se nedájí upřít některé kvality - předem krásný vizuál, jehož předobrazem jsou již 'kulervoucí' úvodní titulky. K celkově hezkému vizuálu pozitivně přispívá výběr prostředí a hlavně večerní blikající Tokyo. Jak je Gaspara zvykem zajímavé obrazy pak propojuje hudbou a všemoznými ruchy a šumy a vizualně je slepuje nejruznějšími přechody u některých jsem si vyloženě liboval a obdivoval jejich genialitu u některých jako např. přeletů městem méně. Co se příběhu týče shrnul bych to asi takto: 'trocha východni filozofie v praxi' ...první dvě třetiny utečou jako voda a jsou vyloženě zábavnější částí - poslední třetina je trošku natahovaná prodlužují ji i přechody + nadbytečná snová pasáž a možná neuměrně dlouhá soulož, ale vše má svoji podstatu, která Vám docvakne brzo a tak pak už jen poslední čast čekáte kdy příjde. Sečteno potrženo dostal jsem opravdu zajimavý umělecký zážitek, který není pro každého a věřím, že lidé, kteří budou chtít dát 5* si je obhají stejně tak jako ti, kteří napaří 3* ...za sebe dávám 4,5*, Gaspara budu nadále bedlivě sledovat a očekávat jeho nadcházjící projekty. ()
Reklama