Réžia:
Peter WatkinsScenár:
Peter WatkinsKamera:
Odd Geir SætherHrajú:
Geir Westby, Häkon Gundersen, Kerstii Allum, Eli Skolmen Ryg, Geo von Krogh, Ellen Waaler, Erik Disch, Gro Fraas, Dieter Kriszat, Kåre Stormark (viac)Obsahy(1)
Životopisný film Edvard Munch britského režiséra Petera Watkinse sleduje Munchova mladá léta a zrání v předního představitele expresionismu. Nabízí esteticky působivou, hlubinnou sondu nejen do Munchovy psychologie, ale zdařile vykresluje také společnost Kristianie (dnešní Oslo) konce 19. století. (Týden Edvarda Muncha)
Videá (1)
Recenzie (5)
ocenenia : MFF Cannes 1976 - nesúťažný výber ()
Na internetu je také verze 167 minut. ()
Watkinsonův film je cenný především kvůli přesvědčivému a skutečně vypovídajícímu zobrazení tehdejších vlivů, tendencí a směrů, ze kterých se v oněch letech společnost skládala a bujela (nikoliv pouze v Oslu, ale také v Německu a to nejen společnost umělecká), a která, jak dnes víme, byla jen pár desítek let před zásadními, revolučními (a také nejrychlejšími) změnami a před celkovou transfromací, ale také před největší katastrofou ve svých dějinách (Hobsbawm). Už jenom prokreslená a řekněme podložená přítomnost ryzího anarchismu (který byl po roce 1917 prakticky celosvětově vstřebán bolševismem a od té doby se ve své původní podobě prakticky neobjevil) tu dává pochopit a připomenout mnohému, co je dnes už z větší části zapomenuto a co se některým zdá jako neopakovatelná a dávná historie. Rozhodně jeden z nelepších "životopisných" filmů, jaké jsem viděl (vlastně si teď vzpomínám jen na dva další, které vedle Edvarda Munche vůbec stojí za zmíňku - Van Gogh Maurice Pialata a Bird Clinta Eastwooda). ()
Od šestnácti (či kolika let) stále žasnu, jak výtvory z oblasti umění dokáží potvrzovat nebo naopak nabourávat soukromý život diváků/posluchačů/atd. Pokud jsou reakce na to opravdu myšlené vážně (vychvalování do nebe nebo proklínání do pekel – i na čsfd je možno se o tom poučit), pak máme zřejmě co dělat s minimálně psychicky labilními jedinci (a ti, jak se zdá, ve společnosti převládají). Když – poměrně nedávno - přednášel (tj. četl) John Cage v Miláně své "Empty Words", šlo mu postupně, když ne o život, tak alespoň o uchování techniky před destrukcí. Edvard Munch /čti mʊŋk, ale nejspíš münk] patří bezesporu do hutného zástupu umělců, které současná generace zatracuje a následující opěvuje. Další otázkou je, proč virtuóz (v malbě i grafice) svoji virtuozitu nerozvíjí tak, aby diváci před jeho díly padali na prdel, ale naopak ji redukuje, potlačuje a potírá na úkor něčeho jiného, dosud neviděného, často neladného či brutálního. Odpovědi na tyto otázky nejsou žádným tajemstvím – a proto raději k filmu: Snad nejlepší filmová biografie, kterou jsem kdy viděl. Ruční kamera jistí dynamiku, francouzské titulky psané českou diakritikou zase pozornost (i když při "práci na obrazech" jsem sledoval obraz, nikoli text – zvláště při tvorbě výjimečného „Nemocného dítěte – The Sick Child, 1907). Komplexní pohled na člověka a dobu by se sice obešel bez informací o narození Hitlera nebo Göringa, ale vemtočert. Häkon Gundersen v roli EM byl naprosto skvělý, rovněž tak i berlínská společnost v hospodě "Zum schwarzen Ferkel". Dobové názory na manželství, lásku, emancipaci, a především na sex byli pouze dobové, avšak v kontextu naší doby minimálně zajímavé. S časem ztrácí sice film trochu dech, ale přesto skvělé! Kdo dává 5 hvězd má recht. ()
i když je tam podle mě až moc freuda a munchův umělecký radikalismus je poněkud přehnaný, watkinsovi se povedla opravdu unikátní - a hlavně esteticky čistá - biografie a sonda do prostředí kristianské společnosti fin de siècle, která přebije i to klišé o geniálním umělci se sebedestruktivními sklony. ()
Galéria (12)
Zaujímavosti (1)
- Významný švédský režisér Ingmar Bergman popsal tento film jako "práci génia". (Cheeker)
Reklama