Obsahy(2)
Natasha je krásna, mladá ruská turistka, ktorá trávi posledný deň dovolenky v Ríme. Čoskoro sa bude vydávať. V bare sa zoznámi s atraktívnou Španielkou Albou. Padnú si do oka a konverzácia im ide ako keby sa poznali už dlhú dobu. Alba pozve Natashu k sebe do hotela. Zrazu však pocítia k sebe okrem narastajúceho priateľstva aj niečo iné. Počiatočné zábrany o chvíľu zahodia a spoznajú sa aj intímne. Počas noci si rozprávajú o svojich životoch, zverujú si svoje tajomstvá, ktoré nikdy nikomu nepovedali. Ponechajú si čaro tejto zázračnej noci natrvalo v pamäti a už sa nikdy neuvidia? (TV JOJ)
(viac)Recenzie (183)
Jenom hezký holky a převážně po celou dobu filmu nahatý to fakt nezachrání! Strašná zívačka a dialogy absultně o ničem. Jen za tu nahotu je ta hvězdička, protože člověk se nezasmál, ničemu nedivil, jen se uzíval nudou!!! ()
Totální zklamání, které mě nutí podívat se jinak i na předešlé Medemovy filmy, z nichž jsem bývala tak nadšená. Tohle bylo narozdíl od nich zoufale prázdné, ze samoúčelné nahoty, opakovaných "nejlepších orgasmů v životě" a vyprávěnek "ze života" mi bylo natolik šoufl, že jsem se musela hodně přemlouvat, abych to nevypnula. Čekala jsem, že Medem nakonec všechno to moje utrpení něčím osvítí. Neosvítil. ()
║Rozpočet $-miliónov║Tržby Celosvetovo $633,514║ ()
Krásné, vzrušující, erotické, smyslné, něžné a hluboké. Snímek odehrávající se skoro celé dvě hodiny pouze na prostoru hotelového pokoje. V něm dvě ženy, které se poznaly. I na tak malém a obyčejném prostoru, jakým se zdi pokoje zdají být, dokázali tvůrci díky hlavním aktérkám, zpracování a scénáři vytvořit silné scény a emoce. Touha, vášeň, láska, cit, strach, bolest. Tyto všechny pocity naplnily ten večer celý pokoj. Dýchal jimi. A ony dýchaly jedna pro druhou. Elena Anaya a Natasha Yarovenko byly naprosto fenomenální a zcela se odevzdaly svým postavám. Jedni budou Room in Rome brát jako pouze ten film, kde "jsou herečky po celou dobu nahé a dělají to spolu" a jiní v něm spatří něco víc, podobající se až jisté formě umění. Je to odvážně, odhaleně, možná provokativně, ale také velmi citlivě, prokresleně a bravurně zpracovaný portrét o setkání, citech a okamžicích, které často přijdou jen jednou. V tu magickou chvíli, kdy neexistuje nic jiného a na níž je nejbolestnější to, že prostě skončí... ()
Nenechme se lacino svést, tohle není žádná Vicky Cristina Barcelona stárnoucího, vilného a trapně sebedojímavého pána. Medem je naopak čím dál zapeklitější, a nakonec se mu podařilo něco velkého a – magického. Zachytil, jak z nuly vznikne mezi dvěma bytostmi opravdový vztah, aniž by se budoval na čemkoli z toho, co se obecně považuje za zcela zásadní podmínky. Sledujeme pravý opak čehokoli, co by mohlo i podle jediného psychologa ze sta zakládat partnerský vztah, jemuž by kdo racionální dával reálnou šanci: dvě přitažlivé mladičké a něžně líznuté dívky se potkají v baru nejromantičtějšího města Evropy, mají před sebou jedinou noc, bez představy, jak ji strávit a jestli vůbec spolu, laškují, ale k ničemu se nenutí a nezavazují: jedna z nich nemá vůbec lesbické sklony a příští den se má vdát a hned ze začátku večera dvakrát odchází ze scény, aniž by ji ta druhá, zkušenější a zdánlivě zacílenější, zadržovala. Dívky si o sobě sice vyprávějí, ale obě si vymýšlejí, ne tak z potřeby lhát, okouzlovat a získat si tu druhou nějakým dojemným obrazem, jako spíše z intimní rozmarné a zálibné vynalézavosti, z osobní rozkoše nakládat s realitou volně, s kočičí elegancí, rafinovaností a pružností, i kdyby tím naopak měly tu druhou odehnat; neboť s každým dalším kolem jejich dialogu – jsou to skutečně kola, jako v debatní lize či experimentální divadelní hře, na vymezeném prostoru hotelového apartmá, jehož dispozice a dekorace hrají fabulační roli a jsou zapojovány a využívány, kola oddělovaná ryze erotickými hrátkami (jež lze chápat jako broušení drápků, prohlubování vnímavosti, citlivosti, výměnu složitých, slovy nesdělitelných signálů, ladění vzájemnosti), po nichž jsou dívky sobě skutečně pokaždé více nakloněny, obeznámeny na slovy nepostihnutelné rovině, a dostávají se pokaždé do další, zřetelně sofistikovanější a komplikovanější fáze – vyvstává čím dál jasněji, že jejich „lži“ jsou od počátku jen měkčí podobou pravdy o sobě. Cokoli, co člověk řekne, o něm nakonec vypovídá, a skrze přetočené příběhy nakonec lépe a v nuancích přesněji než tzv. tvrdá, čili zjednodušená pravdivost, upřímnost, a tedy vlastně lež. Poznání a pochopení si cestu najde skrze jakákoli slova, dovedeme-li vnímat měkké, neostré signály (pohybujeme se na škále: soft vs. hard, fuzzy vs. sharp, analog vs. digital...). Medem tak usvědčil všechny společensky obyčejně vyzdvihované hodnoty (evidentně nefungující, proto přece máme poradny a rozvodny) jako otevřenost, upřímnost, zralost, spolehlivost, dlouhodobost, sexuální neuspěchanost, střízlivost etc., které podle psycho- socio- a dalších logů zaručují trvalý a hluboký partnerský vztah z toho, že náleží pouze k idealizované, povrchové, a tudíž neexistující rovině, a jsou dokonale scestné, neboť hloubková struktura, unikající tvrdé logice, má docela jinou, komplexnější povahu, zázračnou, nepochopitelnou, intuitivní, magickou. *** Ano, i já jsem si u erotických scén odhlížela, říkala si, že nemám zapotřebí se na ty dvě dívat, jenže na konci filmu jsem pochopila, že se to stalo, že mezi těmi dvěma rozpustilými šelmičkami skrze jejich hrátky vzniklo – aniž by si je plánovaly – trvalé napojení a poznání, s nímž se už musí počítat, ať reálně udělají cokoli. Vztah, najednou jsem viděla, že tam je, skutečné napojení. *** Přestože jsem měla zprvu výhradu ke způsobu zobrazování, natočení filmu tvrdou, reklamně přefiltrovanou kamerou, vzápětí mi došlo, že každý jiný způsob než takhle neosobní by byl zavádějící, neumožnil by čistě ukázat, že se to mezi nimi stalo, že to není zavádějící manipulace umělecké kamery. *** Jsem ráda, že Medem nestárne a nesenilní, ale naopak dostává se čím dál víc pod kůži nezáživně translatované realitě 20. století, rozrývá ji jako povrchovou skořápku a pod ní odhaluje tu zajímavější, měkkou a fascinativní, hravou a tajemnou realitu, k níž se s počátkem 3. tisíciletí začínáme navracet. () (menej) (viac)
Zapomenutý telefon může způsobit (ne)milé situace. Pro jednu z nich to není ani zdaleka poprvé, pro druhou je poznávání křivek a vůní ženského těla premiérou. Přesto na začátku léta, v jednom římském bytě začne naplno propukat prazvláštní vztah mezi dvěma ženami, Španělkou Albou a Ruskou Natashou. Hned následující den je Řím pošle každou na jinou stranu starého kontinentu, do té doby ale poznávají snad alespoň trochu pravdivé a ne zrovna veselé osudy jedna druhé. Jenže když se po sobě neválí, tak toho režisér Julio Medem moc nenabízí (samozřejmě to není jen o dvou nahých ženách). Stále víc tlačí na pilu jako umělec, jako vypravěč ale pokulhává. Opět tak předkládá především záběry, ze kterých by si člověk mohl nechat zarámovat obraz na zeď, prázdnotu příběhu tím ale nezakryje. Je něžný, je poetický, ale právě bez oněch erotických a vášnivých scén by toho moc nezbylo, protože konverzace dvou dosud neznámých duší ani zdaleka nestačí kouskům typu Před úsvitem/Před soumrakem.. výborný plakát!! ()
Jedna noc, jeden pokoj, dvě ženy a Řím. Takhle by se dal shrnout tento film, který by se sice dal brát jako pouhé soft porno, ale tady jde o něco víc. Jde o to alespoň na chvíli utéct od všedního života, od svého života a zkusit cosi jiného. Obě herečky byly výborné i krásné, dialogy byly skvělé a hudba přímo magická. Posledních 20 minut mi sice přišlo, že se trochu moc prodlužuje a oddaluje nevyhnutelné, ale jinak nemám, co bych tomuto filmu vytkl. Myslím, že nabízí mnohem víc než dvě nahé ženy… ale to je na každém, co si z filmu odnese, že? 95 %. P. S. Scéna, kterou jsem si opravdu zamiloval, je snídaně za úsvitu. Až uvidíte, (snad) pochopíte… ()
Kdyby tu místo 2 žen, byl muž a žena, byl by to jen další ze vztahových "blábolů" . Tyhle 2 holky to odehrály tak skvěle, že jsem jim uvěřila každé slovo, dále prostředí, hudba, obrazy a epizoda s italským machem, povedlo se! ()
Mladšího Medema, mám mnohem radši. Příběh z renesančního pokoje byl až příliš samoúčelný a sondy do lidské duše, za které Medema zbožňuju, tentokrát přistály na mělčině. Celkový námět útěku z reality a psychologická útěcha v obětí nekonvenčního vztahu na jednu noc byla velmi dobrá a silná volba, bohužel se alespoň za mě nepodařilo vyvolat jakési vtažení do nitra hlavních postav, což ve starších Medemových snímcích nikdy nechybělo. ()
Náhodné setkání dvou žen, jdou spolu na pokoj, povídají si, vyspí se spolu, plkají o ničem, vyspí se spolu, vykládají zhovadilosti ze svých životů, vyspí se spolu..... A takhle je to tak nějak celý film, který je prostě obrovsky nudný a špatný. Nepovedlo se na něm nic, ale kardinální průšvih je především herečka Natasha Yarovenko, která absolutně nezvládá cokoliv uhrát a to je ve filmu, který má být ideálně postaven primárně na dialozích, dost problém, tahle herečka by nezvládla zahrát ani roli rozbité rychlovarné konvice, natož tajemné ženy, která si hraje s pravdou a lží a má evidentně přemítat nad celým svým životem. Bohužel, hrozně slabej je tu i vizuál, kamera absolutně nedokáže zachytit detaily krásného hotelového pokoje a hrát si s prostředím (nikde jinde se film v podstatě neodehrává) a to je prostě další velké mínus. Nezapomenutelně zapomenutelné. ()
Vcelku příjemné romantické drama okořeněné špetkou erotična, které je ovšem velmi vkusně zpracované a tak krom zarytých puritánů asi nikoho nepobouří. Domnívám se, že kdyby se ze snímku odstřihl onen erotický a romantický element, tzn., že by z filmu zůstalo pouze konverzační drama, upadl by hodně rychle do zapomnění a jednalo by se o 107 minut nudy, byť přiznávám, že příběh a jeho vývoj u obou žen byl značně zajímavý. ()
Julia Medema ako režiséra mám veľmi rada. Jeho filmy sú mnohoznačné a tvorené v kontexte estetiky, filozofie a poetiky. Čo film, to zážitok. Najnovší film Room in Rome vo mne vyvolal učité sklamanie. V prvom rade sa líši od predchádzajúcej produkcie, stavia viac na erotiku a poetiku, pričom mystika je dotváraná tak nejak nasilu (napr. čumením a filozofovaním nad starými obrazmi???). Toto teda nie je Medem, po ktorom mi srdce piští. Jedinečnosť a zapamatateľnosť sa filmu nedá uprieť, ale to je pre hlbší zážitok málo... ()
Nenadchlo, snad ještě pohoršilo, nebýt krásných těl... ()
"Jen si pamatuj, mám radši muže." "Já vím, ale znám taky mnoho žen, které to jednou zkusili se ženou, a už nikdy neměli radši muže." ()
Co na to říct, já se do toho filmu hned po prvním zkouknutí zamilovala a od té doby bych na něj mohla koukat pořád a nedostanu ho z hlavy. Novinka v mém top toho nejlepšího, na čem mé oči ustanuly. ()
Jeden pokoj a v něm dvě nahé ženy, které se milují a povídají si ... ()
Prázdný, bezvýznamný a strašně zbytečný soft-porno, u kterýho jsem umíral nudou. Celý ten rytmus filmu, který je určován třemi opakujícími se předěly v podobě (1) dialogů plných svěřování životních bolístek, (2) lesbických hrátek a (3) hledání něčeho na internetu, mi přišel nesmírně otravný, stejně jako ten pseudointelektuální punc artovosti, o který se tenhle biják snaží. Elena Anaya je navíc v roli Alby velmi ošklivá, na rozdíl od jiných filmů, které jsem s ní viděl a ve kterých se mi vždycky velmi líbila. Jsem skoro v pokušení domnívat se, že si vznik téhle slátaniny zaplatil Microsoft, aby pomohl svému vyhledávači Bing - na celý snímek lze nahlížet jako na jeden velký product placement. Za zhlédnutí Habitación en Roma si ukládám soukromý trest napsat stokrát na tabuli: Už nikdy si nebudu pouštět nějakej biják jen proto, že na plakátě sliboval pokoukání na dvě hezký holky ve vaně. ()
Můj největší divácký omyl. Není to snad vyloženě "odpad", ale nenalézám nic, za co bych mohl dát hvězdičku. V tom filmu není nic, ale prostě vůbec nic. Erotika, myšlenka, sdělení, pocit, výraz, nálada, osoba - nic. Totiž, pravděpodobně to tam je, když to tam tolik diváků vidí. A to mě děsí. Počáteční rozpačité jiskření bylo ještě sympatickým příslibem "porna s lidskou tváří", ale pak jsem celou dobu hleděl jen na přiblblou bezkrevnou propagaci lásky a porozumění mezi evropskými národy. ()
Hodina a trištvrte intenzívnej artovej masturbácie. Ujeté nočné vymýšlanie príbehov a emócii, hravé až smiešne, vrcholiace najdoslovnejšou zo všetkých metafor. Len to nebrať vážne ()
Dvě ženy-dívky se setkají v Římě, skončí spolu v pokoji a v posteli, a kromě sexu, který v žádném momentu nesklouzává k ničemu nevkusnému ani pornografickému, má snímek i příběh; obě postavy mají svůj příběh, není to sice nic extra, ale holky jsou pěkný, nevadí mi, že děj pomalu plyne, nenudím se. Napadá mě spousta výtek, které se tu objeví (ano, svým způsobem to je o ničem), ale já jsem jednoduše řečeno nečekal nic víc než erotiku, ale dostal jsem víc, takže palec nahoru (není to hovadina jako Sex a Lucía nebo prasárna jako Snílci). Provedením mi lehce připomínalo další konverzačku - Conversations with Other Women. 68% A mimo to - když mluví anglicky nerodilý mluvčí, krásně se to poslouchá. ()
Reklama