Réžia:
Kirill SerebrennikovScenár:
Jurij ArabovKamera:
Oleg LukičjovHrajú:
Xenija Rappoport, Olga Oniščenko, Sergej Sosnovskij, Juris Laucinš, Timofej Tribuncev, Andrej Smirnov, Taťjana Kuzněcova, Igor Chripunov, Roman Šmakov (viac)Obsahy(1)
Pekná a kultivovaná operná speváčka Ljuba si vezme pár dní voľna, aby spolu so synom navštívila svoje rodné mesto Jurijev. Pred niekoľkými rokmi totiž opustila Rusko, kvôli medzinárodnej kariére. Syn, ktorý ju sprevádzal po svete, jej teraz vyčíta, na čo sa tam trmácali. Jurijev pôsobí ako úplne nehostinné mesto, kde sa čas zastavil pred niekoľkými desaťročiami. A Ljubin syn sa náhle stratí. (oficiálny text distribútora)
(viac)Recenzie (25)
Den v Jurjevu je nejen docela těžko uchopitelný snímek, ale i těžko žánrově zařaditelný. Po trochu náročnějším rozjezdu, kdy jsem zjistila, že zdaleka nepůjde jen o hledání ztraceného syna, jsem se chytla a zaměřila jsem svou pozornost na situace a osoby, vyskytující se kolem hlavní představitelky Ljuby, kterou hrála senzačně Ksenija Rappaport. Rusko se tady předvedlo v celé své syrovosti a i když byly některé momenty hodně úsměvné, tak byly s velmi hořkou příchutí, například situace v nemocnici, klášteře, ale i samotné vyšetřování policií. Jestli to tam takhle někde chodí v reálu, tak vřelé díky za Čechy, to v každém případě. Zkrátka příjezd Luby s nostalgickými vzpomínkami na toto místo se stalo postupně její černou můrou a konec tudíž nemohl dopadnout jinak. Zima mě objímala celou dobu, protože těch teplejších momentů bylo minimum, ale stejně si myslím, že je to jeden z těch zapomenutých snímků, které stojí za to vidět i když ztráta syna nakonec nebyla až tak důležitá. Souhlasím s tím, že kratší stopáž bych uvítala. ()
Kdo se chce na film dívat jako na "obyčejný" kriminální thriller o zmizení člověka v opuštěném městečku kdesi v hloubi Ruska, bude jistě zklamán, nicméně v charakteristice filmu se zde překvapivě správně o thrilleru nebo krimi nic nedočteme, místo toho tam stojí drama a mysteriozní. Je totiž lepší ve filmu hledat něco jiného, než jen napětí z pátrání, to by podle mě rozhodně nemělo být to hlavní. Úspěšná pěvkyně Ljuba, poté co se vyšvihla na společenském žebříčku, chce opustit Rusko, netuší ale, že země ze které vyrostla ji tak lehce nepustí. Chtěla zpívat sólo, ale zapomněla, že v místech jako je Jurjev v místě jako je Rusko pro sólisty není místo, tedy pokud ještě chtějí být skutečnými Rusi (a ne jen citovat zpaměti Čechova a spol.). Když zpívala sama, přišla o hlas. Když najde cestu do sboru, může snad chovat ještě naději, že syna jednou získá zpět. ()
Zoufalství a naděje uprostřed duchovního i materiálního zmaru. 1) V prvním plánu kafkovského snímku vystupuje matka s patnáctiletým synem, má s ním podivný vztah zahlcující lásky i nenávisti. Po synově zmizení musí matka pátrat ve vlastním charakteru, protože jenom tato cesta je nadějí, že ho znovu najde._____ 2) Ve druhém plánu film zobrazuje současné Rusko v celém jeho marasmu. Byť je Jurjev-Polskij na ruské poměry jen na skok od Moskvy (cca 200 km po silnici), ve skutečnosti nemá s Moskvou více společného než třeba s New Yorkem. Skutečný ruský svět plný zoufalství, nedostatku, materiální i duševní bídy a bezvýchodnosti není výlučným hájemstvím malého městečka, taková je celá matka Rus. Může se nám to líbit nebo ne, ale nic s tím nenaděláme._____ 3) Ve třetím, nejméně čitelném, plánu jde o stav ruské duše. Jak dokazují i komentáře nejen na ČSFD, pochopit tuto skutečnost dělá vážné problémy mnoha divákům. Matka se ujistí, že odjezd z Ruska jí ve vnitřním neklidu nepomůže, ačkoli si na začátku filmu myslí opak. Synovo zmizení jako katalyzátor uvědomění vlastních hříchů vede pak postupně k poznání, které matka pokorně přijme._____ 4) Pokud čtete rusky, doporučuji diskusi na www.kinoteatr.ru nebo nashekino.ru. O filmu se moc nedozvíte, zato se seznámíte s názory diváků, nespokojených s tím, jak film prezentuje současné Rusko. Je to přílišná depka, takhle to v Rusku vůbec, ale vůbec nevypadá (nejvyhraněnější v tomto smyslu jsou občané městečka Jurjev-Polskij), film by se měl promítat pouze pro vybrané publikum (Такие фильмы надо смотреть в "закрытом показе") a vůbec, je ostuda, že něco takového vzniklo._____ 5) Pro zajímavost uvádím názor komentátorky serveru kino-teatr (№ 76 Ира В 25.04.2015, 00:47): Никого она не теряла - это всё образно. Фильм о том, кем бы она была, оставшись в своём городке (поломойкой, неухоженной, бедной, спивающейся), откуда родом и кем бы был её сын (уголовником, больным туберкулёзом), её мужчина ("Серый", примитивный) и т.д. Здесь показан контраст тех, кто выбился в люди и тех, кто влачит свою жизнь... Nikoho neztratila - vše je vyjádřeno jen obrazně. Film je o tom, kdo by byla, kdyby zůstala ve svém městečku (věčně nalitá umývačka podlahy zbídačelého vzhledu), jaký by byl její syn (zločinec a tuberák), její muž (primitiv bez kultury) atd. Vidíme kontrast mezi těmi, kteří se probojovali mezi lidi a těmi, které jejich život vláčí za sebou..._____ 6) Skutečný Jurjev-Polskij leží asi 200 km na severovýchod od Moskvy asi 60 km západně od Suzdalu. Má 19 000 obyvatel a druží se s Litoměřicemi._____ 7) Zvláštní ocenění si zaslouží výborné české titulky (sledoval jsem film na České televizi), které se nesnaží převést řeč slovo od slova, ale postihují smysl sděleného a velmi úspěšně tlumočí ruský text českému divákovi včetně různých reálií - jev dnes v titulcích i v dabingu velmi ojedinělý. ()
Jako kdyby jel do kopce dýchavičný starý dieslák, tak je to natočené, zbytečně se to táhne. Výborný výkon představitelky hlavní role nemůže zamaskovat častou režisérskou bezradnost. Takový námět by si zasloužil lepší zpracování, barvitější vykreslení atmosféry a rozhodně cirka poloviční délku. Pak by možná byl snesitelný i ten konec bez pointy. Pak bych ho vnímala jako otevřená vrátka mé fantazii, takhle to vidím jenom jako další nedodělek tvůrců. ()
Další ruský filmový balzám na mou duši. (Och, stejně mám pocit, že ani kdybych nakoukal všechny ruské filmy světa, nenaplnilo by to mou prázdnotu po tom, co mi skutečně chybí). V momentě, kdy jsem už dávno zanevřel na ČT2, protože většinu filmů vysílá v příšerném českém dabingu, jsem s potěšením seznal, že ČT Art mi tuto ztrátu dovede velice obstojně vynahradit. U tohoto filmu mi stačilo přečíst si anotaci, abych okamžitě věděl, že ho musím vidět - a že bude skvělý. Och, ale jak skvělý! Ten film během svého rozjezdu ani nedává tušit, k jakému vyústění nakonec dospěje. Mondénní panička - v úchvatném hereckém podání Ksenije Rappaport - si vyrazí na zvláštní výlet se svým nezvedným synkem do rodného kraje, aby mu z bůhvíjakého důvodu ukázala domovský marasmus, z něhož před lety vybředla. (Postava syna má pro tento výlet podle všeho ještě méně pochopení, než sama matka, která možná ani sama neví, proč se tam vydali). Bezútěšnost, s nímž je zpěvaččino rodné město vylíčeno, postupně graduje s nebývalou intenzitou. Jeden nehostinný záběr stíhá druhý a člověk žasne, v jakých podmínkách mohou někteří lidé žít i v 21. století. Pohrdání střídá hnus, zloba ústí v rezignaci. Tu symbolicky završuje moment, kdy si zpěvačka nejlevnější barvou přebarví svoje vlasy na stejný odstín, který používá většina žen ve vesnici, a stává se tak jednou z nich. Záhadné synovo zmizení, které film ani v závěru nijak nevysvětlí (vážně se v Rusku ročně navždy ztratí 40 tisíc lidí? proboha!), je ve skličujícím kontextu jedné ospalé ruské díry pouze iniciačním momentem, který odstartuje dalekosáhlé změny v životě hlavní postavy. Magnetismus rodné hroudy podle všeho není radno podceňovat - člověk může odjet na konec světa, ale před svým původem stejně neuteče. Zpěvačka se postupně stává člověkem, který nemá co ztratit a který se nakonec s překvapivou snadností adaptuje na nové prostředí. Člověk by se mohl divit, proč na začátku nebyla aktivnější při hledání syna - když třeba v jedné scéně zmiňuje, že má v Moskvě řadu vlivných známých, přímo se nabízí, aby u nich hledala pomoc. Rezignace, do níž ale fascinující rychlostí upadá (s vydatnou pomocí otupující samohonky), v posledku vysvětluje vše, a zdánlivě skličující a otevřený konec lze jinou optikou vnímat vlastně jako... úlevné zbavení se dosavadního strachu, který hrdinku sužoval. Už se nebojí a je odhodlána dále čelit životu, se všemi jeho strastmi. Vpravdě krásný a očišťující konec. Mimořádný film, o kterém bych mohl popsat spoustu stran a který budu z hlavy dostávat jen těžko. UPDATE 1. 4. 2015 - Na druhé zhlédnutí mě film uchvátil snad ještě více než prve, protože jsem si tam všimnul věcí, které mi dříve unikly. Pozornosti by například neměl ujít dialog, který spolu vede matka se synem ve věži kláštera. Matka: "Jehlanová architektura. Zkus to do sebe nasát. Celý se rozplynout v ovzduší své vlasti. Brzy už ho mít nebudeš." Syn: "Vzduch je všude stejný. Tak dobře... Zkusím se v něm rozplynout... No nic... Uvidíme se ve Vídni." Matka: "Nemáš přece operu rád." Syn: "Počkám venku na schodišti, až v ní budeš zpívat." A pak syn navždy zmizí - a mezi jinými je tu fascinující domněnka, kterou vystihla uživatelka spotczek, že si to celé možná jen vyfantazírovala ubohá uklízečka, a žádná kariéra operní pěvkyně ani syn nikdy neexistovali, ach! Nedoceněný filmový skvost, který mi ani napodruhé nevyjevil všechna svá tajemství - vpravdě znepokojivý a drásavý film, který člověka dokonale rozerve na cucky. () (menej) (viac)