Réžia:
Nicolas Winding RefnKamera:
Morten SøborgHrajú:
Mads Mikkelsen, Maarten Stevenson, Ewan Stewart, Jamie Sives, Gary Lewis, Gordon Brown, Tashi Dhondup, Garry Sweeney, Douglas Russell, Matthew Zajac (viac)VOD (2)
Obsahy(1)
Okolo roku 1000 n. l. žil barbar Jednooký, nemý bojovník s nadprirodzenou silou, štyri roky v zajatí nórskeho náčelníka Bardea. Neskôr sa mu podarilo uniknúť a väzniteľa zabiť. Spolu s chlapcom, ktorého tiež držali v zajatí, sa vyberie na cestu do srdca temnoty. Na púti stretnú „bojovníkov Krista", s ktorými sa na ich lodi plavia do nového sveta. Smerujú na západ, v ústrety brehom neprebádanej Ameriky, a možno aj bájnej Valhaly. Ďaleký kraj odkryje svoje tajomstvá, bojovníkov čaká smrť a Jednooký odhalí svoje ja... (oficiálny text distribútora)
(viac)Recenzie (488)
Vyborny zazitok, treba sa nechat vtiahnut do deja a zbytocne sa nad tym vsetkym nezamyslat. Skor umelecke dielo nez klasicky film. ()
Aby najväčšia herecká hviezda tohto filmu aj rozprávala, si evidentne jeho rozpočet nemohol dovoliť. Miestami pekelne lacne, až amatérsky vyzerajúci opus. Extrémne pomalý a zadumaný, monštrózne atmosférický. Na to, že sa v ňom prakticky nič nedeje; a na to, ako je to nič zdĺhavé, je až neuveriteľné, ako dokáže udržať divákovu pozornosť a zvedavosť, čo bude ďalej. ()
Na tohle jsem se těšil jako Viking do Valhally. Teď, když Valkýry konečně přiletěly, mám chuť nacpat jim tohoto křížence Nového světa a Tenké červene linie do recta jejich okřídlených koní! Když se rozdávala přeceňovaná umělecká nuda, stál pan Refn ve frontě ihned za panem Malickem. Až na dva páry opravdu vypečených scén (4!!) jsem dostal v podstatě soubor statických fotografií zasněně do dáli čumících Vikingů, kteří cca. v desetiminutových intervalech změní lokaci a pronesou něco esoterického. Jo, a když už tady mluvím o prdeli, tak pozadí těchto fotografií je vskutku uhrančivé a čarokrásné (proto ta hvězda). Pokud si však ještě dobře pamatuju, tento film se nejmenuje "National Geographic rising" ... Hoši z filmové teorie ale bezesporu opět pocítí ono příjemné pnutí mezi krkem a koleny provázené neodolatelným nutkáním hledat v hovně nestrávené zbytky. ()
Fear X to načal, Valhalla jde ještě o level dál. Nicolas Winding Refn je Terrence Malick pro následující dekádu, což ale nemusí být nutně kompliment. Onen pověstný balanc mezi intelektuální onanií a hutnou stylovostí bohudík leží na bedrech zázračného slůvka high-definition. A šmrncovních exteriérech. Odmyslete ale tyhle ingredience a zbude vám poctivý kinematografický očistec o očistci, a peklo o pekle jako od Danteho. Podivuhodně přitažlivý, prožitý, ale i protrpěný film, který záhadně dokonale funguje i nefunguje zároveň. Prostě Malickova škola :-). ()
Filmoví vědci, teoretici, kritici, hledači plánů a vykladači vůle zákonodárce - tedy pardon, režiséra - tohle je něco pro vás. Pro mě ale rozhodně ne. Nevím, co vidíte vy, ale já vidím jen dlouhé hádé záběry přírody, neproniknutelné pohledy, hrátky s nadpřirozenem, a nafrčené křesťany v Americe. To vše vlaje ve větru a tichu rušeném občasným pazvukem. Že by tam někdo měl něco nacházet ve svém nitru, to jsem si nevšiml. Pokud to nebyl jeden z těch vykuchaných - ona tam totiž taky teče krev. A ne málo. Takže asi takhle: až bude film, tak mi dejte vědět. Se symbolistickými cvičeními pro skupiny lidí zmíněné v první větě mě nezdržujte. Pokud je Refn nový Malick, tak musím konstatovat, že nová generace přešla přes hranici srozumitelnosti až kamsi daleko - zřejmě do nového světa. 40%, protože vizuálně to mělo nesporné kvality, a herecké výkony byly přesné - pouze pro mě totálně bezobsažné. ()
Jednak brutální a surový nářez, jednak vizuální žranice, která přímo volá po velkém plátně :-( , a v neposlední řadě taky jeden z těch filmů, v nichž se toho moc nenamluví a s nimiž se divák musí vypořádat tak nějak sám. Aneb milovníci filmové transcendence rychle sem. Mnoho podobných filmů se do roka neurodí, což je svým způsobem dobře, protože alespoň si tak můžeme takovéhle perly užít včetně příjemného pocitu setkání se s něčím netradičním a jedinečným. Žánrovou škatulku akční/dobrodružný každopádně berte s hodně velkou rezervou. ()
Vikingský krvák ako mystický artový trip rozprávaný v (nádherných) obrazoch a symboloch? Ale áno. Strašidelný Mads Mikkelsen ako boh blúdiaci medzi svetmi - tým starým a novým, tým reálnym a záhrobným. Slepé oko vidí viac, pretože je jasnozrivé, tak ako Odinovo. Atmosféra je to, čo sa počíta. Netreba celkom rozumieť, stačí precítiť. A... netreba vysloviť jediné slovo, aby z vás bol najtvrdší bad-ass sezóny. V kine to musí mať priam halucinogénne účinky. ()
Nebe. Vyprahlá krajina, žádnej strom, nic. (Asi Island). uprostřed kopců tři lidi. Stojí proti zabijákovi. Scéna na jednoho ze tří lidí. Scéna na zabijáka. Scéna na druhého člověka. Scéna na krajinu. Scéna na nebe. Scéna na vítr. Scéna na zabijáka. Pak dlouhá záživná scéna, jak zabiják tři chlapy podřízne. (to jediný zajímavý na filmu). Následuje dlouhá cesta s obsahem dalšího větru, pár stromů a nebe. Pak dlouhý záběr na zabijáka s otázkou, proč tohle všechno dělá...Konec filmu. ()
║Rozpočet £4milióny║Tržby USA $30,638║Tržby Celosvetovo $282,000║ vizuálna metafora /60%/ ()
Hypnotický vizuální skvost, kde se všechno natolik podřizuje strnulé metaforice přírody / kamenné lidské tváře (mytický Mikkelsen!) / monotónních promluv, že se z filmu zcela vytrácí jakákoli smysluplná narativní struktura i kauzalita. Nicolas Winding Refn vede pohanský rituál se vším všudy. Proslovené formuli není třeba rozumět, protože nemá logiku v moderním slova smyslu – je to prostě a jednoduše uhrančivý sled metafor a precizních kompozic, dlouhých, nedějových výjevů, mezi nimiž nemá valnou cenu hledat pojítko. Jsou tam, řečeno s Vančurou, z potřeby básně. A ta je někdy silnější než potřeba příběhu. Škoda, že se v tom filmu mluví – je to jako s tím samoúčelným názvem "Valhalla Rising". Slova do toho zcela zbytečně vnášejí potřebu dávat výjevům nějaký ucelenější řád. A ten tam prostě není. Vlastně mi to vůbec nevadí. ()
Obraz hodný prezentací dokonalosti moderních televizí v rukou dánského Terence Malicka (nebo jeho dánského syna? Raději bych nededukoval o dánských asistentkách Terence:)). Vizuální krása, která není podpořená tou zvukovou, ale dává hodně prostoru pro milovníky dlouhých záběrů, zpomalených zabíjení a neskutečně charismatického Madse Mikkelsena. Bohužel stejně jako v případě Bronsona, hrál tenhle film na trochu jiné noty, než bych si přál. Možná i proto jsem dvakrát usnul (to víte, noc, nulová hudba, dlouhé záběry, příroda...) a druhou půlku v podstatě protrpěl. Ovšem proti gustu ... PS: po první půlce bych šel možná i do pěti, ale nakonec velmi slabé 3* ()
Živé asi jako Mrtvé moře. Ano, přiznávám, má víra je slabá a v tenhle film jsem tedy opravdu neuvěřil. Příběh o tom, jak se cca 6 mužů vydá na křížovou výpravu, přičemž jeden nemluví, druhý si založí cestou město, třetímu je asi 9 let, čtvrtý se ztratí, pátý nevykrvácí a šestého zabijí. Teda vlastně nakonec umřou všichni. Protože jsou v pekle. To zase někdo objevil Ameriku... ()
Ač je to možná k nevíře, tak jeden z nejlepších (a nejsyrovějších) filmů o víře. ()
Film který vznikl asi jen proto, aby si režisér mohl natočit mraky, kapradí, hory a lesy. Příběh není. Zato nuda je a veliká. V půlce filmu jsem usnul a dokoukal jsem to vlastně jen proto...vlastně ani nevím proč. Záběry jsou samy o sobě krásné, ale to nestačí. Ať si příště režisér radši zajde do přírody a kochá se jí tam o samotě, než aby divákům předkládal takovéhle filmy. ()
Dobré, ale z podobného ranku naturálních filmů mi v poslední době víc dala van Diemen´s Land. ()
Živočišný chlapák Mads na řetězu, co víc může primitivní žena od filmu chtít. Jenže jakmile se odpoutá, primitivní žena se začíná ošívat, začne si všímat zvláštně laciných filtříků a dialogů jak z chtěného béčka. Ale pořád tomu filmu od toho relativně šikovného režiséra a s tim oblíbenym hercem fandí, i když úplně chápe, proč to někomu může přijít jako naprostá píčovina. Líbí se jí vyhrocené situace, které téměř nedávají smysl, líbí se jí podivně neproniknutelná atmosféra, líbí se jí i zachycená příroda, kterou by nejradši sevřela mezi stehny jako jednookou hlavu. Film ale končí a primitivní žena se cítí nedodělána. ()
Na počátku byl jen člověk a příroda. Pak přišli lidé nesoucí kříže a dohnali pohany na okraj světa..... Středověk v severském podání – to jsou věci, které mě lákají. Obloha zatažená, spíš deštivo než slunečno. Hory, lidí málo a když už, tak drsní a špinaví. Mlha. A muž, kterého žene nenávist, přichází protože musí a nikdy neprohrává. M.Mikkelsen má kurevský vikingský charisma a je ozdobou tohoto neobvyklého historického filmu, který sází spíš na atmosféru, zajímavé obrázky a trefné dialogy, než na líbivou akci a dobrodružná klišé. Severská báseň přenesená na plátno. Básnické prvky nahrazuje kamera a verše jednoduchá slova, zvuky, modlitby. A myšlenka? Jako v básni. Buď na to máte, nebo se tomu vyhněte! Několik důvodů, proč má smysl film vidět: 1.) Kytice a Máj jsou mé oblíbené filmy. 2.) Rád se mrknu na vyhřezlýho člověka a lidskej mozek. 3.) Hledám důkaz, že slovo WRATH nevymyslel hráč Travianu. 4.) Vyhledávám neobvyklý filmy. PŘÍBĚH **** HUMOR ne AKCE ** NAPĚTÍ * ()
Film k zamyšlení. Velmi procítěný film! Říkejte si tomu filosofie, melancholie, art atd. ..., ale myslím si, že tenhle film je o tom, o čem už dlouho přemýšlím, a to je to, že bychom se měli dál vyvýjet a nechat tady nějaký odkaz naším potomkům, ať se mohou vyvýjet zase dál oni. Je to normální proces už od počátku vesmíru. Možná tenhle film nemá žádný scénář, ale to je úplně jedno. Důležité je, co nám říká. Důležité jsou emoce. To jak se režisér vcítil do postav je neuvěřitelné a scénář by to možná i spíše zkazil. ()
A máme to tady!! Důkaz toho, jak jsem úplně blbá. Máte radost jako já?? Ušetřím Vám práci, kolegové, ano film jsem opravdu nepochopila!! Ale i přesto si ho ohodnotím a basta! I když ve mně obraz vyvolával strach a napětí a počáteční zabíjení Madsa Mikkelsena (a jeho pohled jedním okem :o) ukájelo moji nadrženost, zbytek filmu nefungoval. Nezanechal ve mně nic, než jeden velký otazník. Nevadili mi dlouhé záběry na Mikkelsena z jedné strany, ze zadu, z druhé strany, záběr ze spodu na oblohu, v odstínu červené, v mlze, ve slunci. Ani mi nevadili dlouhé záběry ostatních mužů hledící v dály. A už vůbec mi nevadili scény, kde se překvapivě z barbara stal Jack Rozparovač :o) Tak proč se mi ten film nelíbí?? O čem, sakra, byl?? Jsem asi náročná, když nedokážu sežrat One – eye (sovu) schopnost „vidět“? Když mi vadí, jak své myšlenky prezentoval? Když mi jeho křesťanští kamarádi přišli ve filmu zbyteční? Když mě strašně naštvalo jeho "objevení své podstaty?? " Co mi měl ten film říct? Co mě měl naučit? Holt budu muset sníst všechny encyklopedie světa, abych uzřela. ()
Je k neuvěření, jak důmyslně a zabejčile se ve Valhalla Rising pracuje se čtyřmi odlišnými typy záběrů odstupňovanými podle vzdálenosti od kamery a podle toho, do jaké míry podléhají spořádané symetrii a do jaké nespoutanému živlu chaosu. První, nejbližší záběr vlastně žádným záběrem není; zosobňuje esenci spořádanosti a přesně fungujícího mechanismu, samotnou kameru. Druhý typ záběrů, dál od kamery, je řízen jedním ze základních filmařských pravidel, pravidlem třetin. Zahrnuje polodetaily, ve kterých jsou postavy, braný od prsou či pasu nahoru, v obraze umísťovány zásadně do třetin. Představíme-li si mřížku, která rozděluje obraz vodorovně a svisle na třetiny (celkem devět obdélníků), pak aby bylo dosaženo vyvážení objektů na plátně, je vhodné je umísťovat do průsečíků mřížky. Ve Valhalla Rising je takto inscenovaných bezmála 95% polodetailů, ba co víc, postava, která pravidlo třetin poruší, zpravidla umírá. Vzhledem k antropocentrické kompozici přikládající člověku v záběru nejdůležitější místo by šlo o deviantní rámování vytvářející specifikou tenzi a pohyb, vyprazdňující třetiny obrazu tím, že odsouvá signifikantní postavy buď nepřirozeně do středu pole, nebo na jeho okraj a přenáší diváckou pozornost mimo rám. Sudé počty se v přírodě nevyskytují, proto převažují trojlístky nad čtyřlístky, proto je nám příjemnější umístění postav do třetin a na talíři uvítáme spíše pět knedlíků než čtyři/šest, jak budoucím gastronomům naperou do hlavy už v prvním semestru. Když se vyndavá knedlík z hrnce horké vody, také není možné ho chytnout uprostřed, protože by se zlomil, ale ani na úplných krajích, jelikož by se prolomil dovnitř. Je třeba ho chytit ve třetinách, ve stejných místech, kam se umísťují postavy na plátně. Nejvyšší budova světa, Burdž Dubaj ve Spojených arabských emirátech, má také půdorys trojlístku, který ji chrání před větrem (u vysokých budov není problém ve svislé tíze od vlastního zatížení, ale od vodorovného od větru). Čtyřlístkový půdorys by se volně vyskytovat nemohl. Ve třetím typu záběrů, polocelcích a celcích, začne nad plánovitě rozparcelovaným obrazem převládat pohanský chaos, postavy, často nahodile rozmístěné skupinky, postávají v krajině i vůči sobě nahodile a neuspořádaně, což je dané i tím, že u jedné či dvou postav v záběru je třeba inscenovat obezřetně a s geometrickou přesností, kdežto u pěti a více nikoliv. Figurativní umění vyklízí pole abstrakci, tečkám, čárám a flekům. Zjednodušujícím básnivým obratem by bylo možné napsat, že chaos plodí chaos a je jím zároveň sám plozen. Poslední zbytky harmonického řádu definitivně opouští čtvrtý typ záběru obnášející velké celky postav ztrácejících se v krajině a krajiny samotné, záběry nebezpečných horizontů, siluety horských hřbetů, mlhy a divochů. Území anomálií a čtyřlístků, nespoutané a drsné. Stojí za povšimnutí, že přesně opačně to funguje v Minority Report, kde daleko od kamery nacházíme precizně nedesignovaná sídliště a před ní zmatený postavy, na rozdíl od ledově klidného Mikkelsena z Valhalla Rising. Čistota a transparentnost Pre-Crimeu, policejního ústředí z Minority Report, které podobně jako microsofťácké kampusy investuje nápadné množství peněz do udržování klinicky čistého prostředí, signalizujíc tím, že nemá co skrývat, že je bez tajemství, tvoří doplněk a opak k neprobádaným končinám hustých porostů z Valhalla Rising. Za světem Valhalla Rising, pochmurným jako ústí pistole před výstřelem, stojí gnostický tvůrce, chybující bůh, který se spletl, když svět vytvářel, kdežto v Minority Report obstaral depozitář obrazů, s nimiž pracuje futuristická architektura na pomezí digitální technologie a tradičního designu, Alex McDowell - pokud vám to jméno nic neříká, prostě si představte špičkového architekta, který nedělá pro developery, ale ve filmový branži. Architektonicko-metaforický ráz policejního ústředí, které tone v průzračné modré barvě průsvitnosti a jehož rampy a prostory jsou prosty vertikálních prvků, má samozřejmě i svoji druhou tvář, protože skrývá ztrátu svobody obyvatel, k níž v éře trestu bez hříchu nutně dochází. Podobně dnes odkrývání preparovaných lidských těl na výstavě Bodies... The Exhibition zároveň banalizuje smrt a nenamontované podhledy v Národní technické knihovně v Praze odhalují rozvody a tepny budovy, ačkoliv před námi v podlaze ukrývá své tkáně a střeva, protože podlaha odkryta být z principu nemůže. () (menej) (viac)