Réžia:
Rachid BoucharebScenár:
Olivier LorelleKamera:
Jérôme AlmérasHudba:
Armand AmarHrajú:
Brenda Blethyn, Sotigui Kouyaté, Francis Magee, Sami Bouajila, Roschdy Zem, Bernard Blancan, Aurélie Eltvedt, Mathieu SchiffmanObsahy(1)
Pohľad do Londýna krátko po tragických teroristických útokoch. Všade je chaos, verejnosť sa ťažko zmieruje s novou realitou. Matka sa v zlej predtuche vydáva do mesta skontrolovať dcéru, ktorá sa neozýva. Zamotáva sa do kolotoča návštev nemocníc a márnic, márne pátrajúc po jedinej dcére. S informáciou o nej, za ňou príde muž, ktorý do Londýna prišiel hľadať svojho syna. Na prvý pohľad sú obaja veľmi odlišnými ľudmi, no postupne zisťujú, že vďaka svojim deťom toho majú spoločného viac než by si chceli pripustiť. (dieFcina)
(viac)Videá (1)
Recenzie (30)
Přes počáteční obavy s přílišné schematičnosti a prvoplánovosti jsem byl docela potěšen. Problém je, že narativní linie jasně směřuje ke třem různým řešením, z nichž jedno skutečně nastane. Líbil se mi poslední záběr, kterému chybí obvyklá katarze. Divák tak odchází z kina bez uklidnujícího pocitu, že postavy se s nepříjemným zážitkem srovnaly a tudíž je vše v pořádku. Připomíná mi to práci Mikea Leigha, i když ten je ještě o dost lepší. ()
Citlivý a duchovne vyspelý film, korý nikoho (teroristov) ani nič (politiku) nekritizuje, a iba úprimne súcití s obyčajnými ľuďmi, s ich bolesťou nad nezmyselnou stratou ich najbližší. Brenda Blethyn nepotrebuje komenár, Kouyaté individualistickým prejavom uhrančuje, a dokopy táto nesúrodá dvojka vytvára nezabudnuteľný stret emócií, postojov a vzájomného porozumenia. Malý silný film. ()
Upřímně jsem u něj usnula. Ten film za to nemohl, já za to mohla. Více jak 36 hodin nesmíte být vzhůru a pak si odvážně zajít na film. A proto jsem mu věnovala více a dokoukala jsem ho z pohodlí domova s prospaným tělem. A je to skvělý film, ale jde tam cítit velký amaterismus. Škoda! /// 37. LFŠ UH 2011 ()
Pomerne nezáživné potulovanie po londýnskych moslimských no-go zónach s vopred jasným výsledkom ohľadom celého toho pátrania. Smutné, ale moc ma to nezasiahlo. Možno som nespravodlivo necitlivý, no nemôžem inak, asi som tejto témy prejedený a tento snímok nepriniesol so sebou nič nové. Záver čo to zlepšil, len škoda, že to skončilo skôr ako sa to stihlo rozbehnúť zaujímavejším smerom. Priemer. 60/100 ()
London River nesoudí, London River říká, že v bolesti jsme si všichni rovni a přijít o dítě opravdu bolí ...pochopil jsem , ale jen to, nedostavil se k tomu téměř žádný emocionální záchvěv , postavy jsem politoval, to ano, ale jen tak kolem mne probloumaly a zase si šly po svém a to mi prostě nestačí. ()
Reklama