Réžia:
Mario MonicelliKamera:
Gianni Di VenanzoHudba:
Piero UmilianiHrajú:
Vittorio Gassman, Renato Salvatori, Marcello Mastroianni, Rossana Rory, Carla Gravina, Claudia Cardinale, Gina Rovere, Totò, Tiberio Murgia (viac)Obsahy(1)
Cosimo (Memmo Carotenuto) měl toho dne opravdu smůlu, když ho lapili při obyčejném pokusu o krádež auta. Jako známý recidivista putoval rovnou za mříže a na hezky dlouho. Ach jo, tohle se mu musí stát zrovna teď, když má v pácu skvělou prácičku, která by hodila pořádnej balík. Jeho kumpán - vysloužilý žokej Capannelle (Carlo Pisacane), by ho rád z vězení dostal, jenže ani za sto tisíc lir si s Cosimem nikdo nechce dobrovolně vyměnit místo tím, že se k jeho činu přizná. Postupně ho odmítne prodavač popcornu Mario (Renato Salvatori), Sicilián Michele (Tiberio Murgia) žárlivě střežící krásnou sestru (debutující Claudia Cardinale) i fotograf bez práce zato s manželkou ve vězení Tiberio (Marcello Mastroianni). Až natrefí na boxera Peppeho „Pantera“ (Vittorio Gassman), co zrovna zase dostal v ringu nakládačku. Peppe na nabídku přistoupí a před soudcem sehraje takové divadélko, že ho rovnou šoupnou za Cosimem do chládku. Tak jsou ve vězení oba a plán nevyšel.
V base Cosimo Peppemu prozradí podrobnosti o chystané loupeži, Peppe mu totiž neřekl, že ho mají brzy propustit. Když se tak stane, dveře k bohatství jsou otevřené.
(dopitak)
Recenzie (20)
Hlavně v první polovině dosti rozvleklé, ale když přežijete to postupné představování jednotlivých postav a jejich "misadventures", dostanete italskou komedii v tom nejlepším možném slova smyslu, kde se pravidelně střídá konverzační humor s klasickými slapstick prvky. A také bych rozhodně neřekl, že film stojí na Mastroiannim, boží jsou totiž úplně všichni zlodějíčci. ()
Nedivím se, že ve své době měla tato komedie obrovský úspěch. Ono plánovaní a organizování loupeže si tu dodneška zachovalo v nejedné scéně skvělý a nenucený vtip, herci v postavách zlodějíčků (zvláště mladičký Mastroianni) jsou fajn a směrem k vyvrcholení začíná být celý proces loupeže (i krátkého dění po ní) napínavý i vtipný současně. Jenže čas někdy nezastavíš a ne ve všem snímek z dnešního pohledu pro mě fungoval tak, aby se stal pro mě nezapomenutelným a jedinečným... především dlouhý nudný rozjezd v prvních 20ti minutách či scény plně rozvíjející romantickou linii můj dojem z filmu jako celku srážely jen na velmi mírný nadprůměr. Náhlý tragický zvrat po hodině filmu působil v komedii (bez černohumorného ladění) trochu jako pěst na oko a na případné drama nevydal. Je možné, že Zmýlená neplatí inspirovalo nejednoho tvůrce pozdějších loupežných komedií, ale nebál bych se říct, že mnozí z nich tuto padesátkovou vlaštovku z Itálie později překonali. A když to trochu s parafrázováním mého oblíbeného žánrového kousku nadnesu, tak krást se (skutečně!) musí umět a tihle italští ňoumové... no jó, holt neuměli. :o) Ale projednou to vzhledem k dlouhodobé naději úspěšného lupu není žádnou ztrátou času a vedle již zmíněných kladů bych vyzdvihl i autentické dobové reálie italského města s rozestavěnými paneláky. [70%] ()
A na pozadí hraje jazz. Velmi dobrá i když roztahaná komedie z poválečné italské školy ("tohle je demokratická země"), jejíž spíše nepovedený remake natočili Američani téměř o třicet let později, dává divákovi poprvé možnost pohlédnout do očí mladičké Claudie Cardinale, která je v tomhle filmu opravdu krásná (ve své nevinnosti ve filmu ani nikdy půvabnější nebyla). Sešla se tu celá sestava výborných herců, přičemž Mastroianni a především Totò jsou jen ve vedlejších rolích! ()
Ikony talianského filmu sa zišli, aby pobavili nesmierne půvabnou zlodejskou komédiou. Vykreslený svet zlodejíčkov a ich chudobných rodín je na konci filmu dovedený do absúrdna a vyznieva ešte zábavnejšie. Všetko sa to točí okolo príprav lúpeže kasy, ktorá je ako býva zvykom dokonale pripravená, len problémy sú z realizáciou. Potešila ma aj svieža jazzová hudba od Piera Umilianiho. ()
Tahle komedie by mě byla před padesáti lety určitě bavila, ale problém je, že mě komedie už unavují (Jaroslav Dušek: Naše civilizace se snaží ubavit k smrti). A tak mě ze všech zvučných jmen (Monicelli, Mastroianni atd.) přilákal můj oblíbebný Italo Calvino, jehož (dů)vtip obdivuji dosud. Dílčí předlohou nejspíš povídka "Krádež v cukrářství", neboť Italo Calvino říká, že ho jeden známý informoval, že "epizoda v "Soliti ignoti", v níž zlodějí v bytě, který přišli vykrást, pojídají připravenou večeři, byla inspirována mojí povídkou Furto in pasticceria" (1946). Tato povídka je na internetu, stačí přečíst a porovnat.... Další den: Povídka (jak jsem čekal) je výborná, nad 6 tiskovými stránkami jsem se bavil víc než u filmu. Názvy italských zákusků jsem sice neznal, ale nechal jsem si je zobrazit. Následně pak snědl nohavici jablečného štrůdlu. ()
Galéria (10)
Zaujímavosti (8)
- Jedná se o první z devíti spoluprací režiséra Maria Monicelliho a herce Vottoria Gassmana. (Terva)
- Mario Monicelli chtěl film nazvat Le Madame, teprve později svolil na I Soliti Ignoti. (Terva)
- Hlavní roli si zahrál Vittorio Gassman i přes původní nesouhlas producenta. Tomu vadil příliš uhlazený hercův zjev pro postavu ošuntělého lumpa z podsvětí a neúspěšného boxera k tomu. S pomocí maskérů a falešného nosu ho ale Gassman přesvědčil. O dva roky později bylo natočeno pokračování Znovu v nesnázích (1960). (Epistemolog)
Reklama