Réžia:
Federico FelliniKamera:
Gianni Di VenanzoHudba:
Nino RotaHrajú:
Marcello Mastroianni, Claudia Cardinale, Anouk Aimée, Sandra Milo, Rossella Falk, Annibale Ninchi, Barbara Steele, Madeleine Lebeau, Jean Rougeul (viac)VOD (1)
Obsahy(1)
Felliniho autorská kontemplácia nad sebou samým, svojou tvorbou, životom a umením. Dej filmu rámcuje pobyt režiséra Guida (Felliniho filmové alter ego Marcello Mastroianni) do kúpeľov, kde chce načerpať silu a tvorivú inšpiráciu na ďalší film. Je unavený zo slávy, úspechu, zo svojho života, priateľov, manželky i mileniek. V pokoji kúpeľov sa vracia do spomienok na detstvo a silou imaginácie oživuje množstvo fantázií. Tento poetický film zachytáva autorské tápanie ako hlavný zdroj kreatívnej sily a Fellini ho koncipuje ako opis tvorivého procesu vzniku filmu. Okrem mnohých iných ocenení získal i Oscara za najlepší zahraničný film. (RTVS)
(viac)Recenzie (236)
Život a hlavně povaha každého člověka je tvořena zážitky. Ty si neseme celý život. Jsme stále malé děti s více a více zážitky a vzpomínkami. Jsme křehcí i v dospělosti, ale společnost nás naučila potlačit své já a přetvařovat se. Máme se rozhodovat a plnit úkoly, ale v hloubi duši chceme být zase jako malé děti se sobeckými slastmi a mateřskou péčí. Náš režisérský hrdina zažívá životní krizi a promítá ji do svého filmu. Podvědomě se snaží ventilovat své vztahové problémy, vzpomíná na ženy svého života, dětství a bigotní výchovu. Snaží se ty zážitky přetavit v poselství, ale jak chcete něco tak subjektivního předat někomu dalšímu s jinými zkušenostmi, zážitky a známými? Má někdo vůbec tolik empatie? Krásná scéna s harémem. Začátek chaos a konec ukazuje tolik témat a cest. Život je jen groteska a my jsme režiséry svého života. Vedlejší role tvoří lidé kolem nás a záleží jen na nás samotných, jak hodně se necháme ovlivnit kolemjdoucími. ()
Na začátku jsem se v tom ztratil, a ať jsem se snažil sebevíc, do konce jsem se už nenašel. Tohleto Felliniho dílko mi hlava nebere. :o(( ()
Felliniho autobiografické spletité obrazy mě tak popletly hlavu, že jsem si musel při sledování tohoto DVD dělat přestávky. Přesto ve mě film Otto et mezzo zanechal o osm a půl více zážitků, než kterýkoliv jiný italský film. ()
Fellini se chová ještě víc symbolicky než dřív, nic neříká otevřeně, vše si lze vyložit mnohoznačně, ale i bez pochopení některých pasáží si lze film užít jako sondu do nitra režisérovy duše. Fellini se autobiograficky spodobňuje skrze Guida Anselmiho s tváří jeho dvorního herce Marcella Mastroianniho, ve stejné době procházel Fellini podobnou tvůrčí krizí. Ve skutečném životě na Guida dopadá tlak okolí ohledně jeho dalšího filmu, ohledně jeho mnohočetných poměrů. Jeho charakter je profilován skrze řadu vzpomínek, snových sekvencí i živých představ, které osvětlují jeho chování a dávají mu důraznější a životnější podobu. Je vidno, že Fellini si nakonec poradil, jak zvládnout svou vlastní těžkou situaci, a asi jen málokterý film toho o svém tvůrci řekne víc než 8 1/2. ()
Přepsáno v září 2019. Osm a půl je niternou úzkostí Federica Felliniho. Osm a půl patří k nejosobitějším výtvorům filmové historie. Pokud divák od filmu očekává pouze konvenčně vyprávěné příběhy, bude zklamán, zmaten a roztrpčen. Pro mě osobně je niterná umělecká zpověď přínosnější. Každý umělec, a může se za něj pouze považovat a vydávat, ačkoli je jím pouze díky svému druhu profese, se pokouší dodat do díla své myšlenky, pocity a poznání, konvenčně vyprávěné příběhy intimitu vnitřních světů znesnadňují, někdy i zcela popírají, odmítají a zatracují, v takovém případě lze sice hovořit o filmu, ale samotný pojem umění je mírně zavádějící, film se tím stává spotřebním zbožím a přestává být útěchou vnitřních světů samotného života. Já dávám raději přednost niterné zpovědi, Federico Fellini dal volný průchod své úzkosti, a sarkasticky podbarvená sebereflexe je mylně považována za sebestřednost. Fellini otevírá své privátní bolesti, s ironickým výhledem reaguje na předchozí kritiku vlastní tvorby, s lehkým úsměvem podrývá autoritu sám sobě i éterickému světu nablýskaných představ stříbrného plátna. Skutečnost se proplétá s představou, koketuje se vzpomínkou a intenzivně pátrá po podstatě lidské duše a celoživotního pachtění za iluzí poslání. Přijmutí filmu Osm a půl vyžaduje zbavení se zbytečných zábran a vlastních předsudků, podmínkou je schopnost obrazotvorné představivosti, vnitřní svět hledá své opěrné místo se záblesky vnitřního štěstí. Osm a půl umožňuje dosáhnout poznání sebe sama, neboť vědomí je přenosné i uchopitelné. Médiem, zprostředkovávající přenos niterných úzkostí samotného tvůrce filmu na světlo světa, je Guido Anselmi (vynikající Marcello Mastroianni, jako malý chlapec Marco Gemini), filmový režisér uprostřed tvůrčí i životní krize. Realita a současnost nejsou rozhodující, postupné sebeuvědomování a sebezpytování se neobejde bez minulosti, fantazie, pochybnosti, skepse, víry a pocitů. Vnitřní svět lidské duše je vyvržen na pospas všem přírodním živlům, Éros a Thanatos dokazují svou oprávněnost v určení elementu života. Uchvátí sarkasmus vnější i vnitřní, s ním se uštěpačně vypořádává s kritikou svého uměleckého směrování i životních chyb. Úzkost dostala fyzickou podobu a provokativně se vysmívá běhu života ze svého oroseného odrazu v mlžné hladině reflexního zrcadla vjemů. Hlavní ženskou postavou je Luisa Anselmi (velmi zajímavá Anouk Aimée s hlasem Fulvie Mammi), Guidova manželka s vědomím partnerské krize. Rozum a cit svádí svůj vnitřní boj, ústupky života už nejsou vítány. Významnou postavou je Carla (zajímavá Sandra Milo), bezstarostně smyslná a vdaná Guidova milenka. Jejím zájmem je potěšení a vzájemná souhra nehledě na ostatní okolnosti, zodpovědnost schovává svou hlavu v urputně sevřených dlaních. Důležitou postavou je Claudia (příjemná Claudia Cardinale), mladá herečka a symbol nevinnosti života. Možnost nového počátku může být jen touhou po úniku z vlastní úzkosti, pravda je nestálá a laškuje. Výraznější postavou je Rossella (zajímavá Rossella Falk), Luisina kamarádka a tajemství uchovávající Guidova zpovědnice. K výraznějším patří také Pace (příjemný Guido Alberti), filmový producent a Guidův trpělivý ochránce v očekávání brzkého filmového výsledku. Z dalších rolí: nová, mladá, dychtivá a afektovaná přítelkyně Guidova kamaráda Gloria Morin (Barbara Steele), vysvětlení role netrpělivě očekávající francouzská herečka Madeleine (Madeleine Lebeau s hlasem Deddi Savagnone), nový plamen vášně v představách rozněcující dáma ze stejného hotelu (Caterina Boratto), první tělesná vzpomínka katolického hříchu mládí Saraghina (Eddra Gale), Guidova matka (Giuditta Rissone), Guidův mrtvý a stále mu unikající otec (Annibale Ninchi), nespokojený ředitel výroby filmu (Mario Conocchia), kritický pomocník filmového scénáře Carini Daumier (Jean Rougeul), Guidův dlouholetý kamarád, okouzlený mladou Glorií, Mario Mezzabotta (Mario Pisu), stará a velice schopná jasnovidka Maya (Mary Indovino), její pomocník Maurice (Ian Dallas), Guidova babička (Georgia Simmons), pro cenzuru významný katolický kardinál (Tito Masini), Luisin dychtivý nápadník (Mark Herron), či Luisina sestra Matilde (Elisabetta Catalano). Osm a půl je jedinečně zprostředkovanou niternou úzkostí, vnitřní svět komunikuje sám se sebou, hodnotí vlastní prožitky, úspěchy, přání i cíle. Živelnost je temperamentem vášní, karnevalová dychtivost touží po životě a hlavním cílem formování jsou hodnoty. Osm a půl je nezapomenutelným požitkem uměleckého filmu, osobní zpověď se neschovává v přítmí sama před sebou. Nalezení osobního štěstí je to, oč tu běží. () (menej) (viac)
Priznam se, ze dlouho jsem kolem tohoto filmu jen chodil, nez jsem si ho pustil. A musim rict, ze vubec nelituji. Fellini se nezapre, naprosto genialni kamera, vyborna hudba, zajimave typy hercu a obrovske mnozstvi krasnych zen. Mastroianni v roli zivotem unaveneho rezisera hraje svuj klasicky vysoky standart. Ne vsemu jsem uplne porozumel, diky az umelecke kamere a atmosfere jsem se vsak po cely film nenudil. Je zde spousta krasnych a silnych scen - bicovani zen, rumba na plazi, tiskova konference... Film skutecne neni pro masove divaky, svym zpracovanim ale zaslouzene patri k jednomu z nejdulezitejsich del svetove kinematografie. ()
Zasekl se, topí se. Opouští sebe sama, bere nadhled, v toku moku "kúry" - meditativni kabaret. V prostoru /s/novém, v obrazovém oparu orloje mužů a žen. Feminní kaviár. Maskulinní tér. Figury přecházející z políčka na políčko. Z tiché předsíně do řvoucího davu scén. Život jsem já. Složitá kompozice. Nesmysl. Švihák groteskní, prázdné jeviště. Režisérský guru, Felliniho alter ego, Mastroianni Marcello, listuje v albu zahaleného mraveniště "divadelníků." Lapá do mysli múzy, ornamenty fotogenické, ale i obrazce zcela banální, bezvýznamné, fatalistické... Chór, který je kreativně naladěn i vyrušován svízelem. ()
Mimoriadne kvalitne dielo, ktore som mal zo zaciatku problem prezut, ale ked som uz konecne pochopil (teda aspon dufam) o co ide, nemohol som z obrazovky spustit oci...Myslim, ze Kaufmanovu Adaptaciu by bolo mozne povazovat za lahku inspiraciu tymto Felliniho "dielkom" (ale to je len moj dojem). ()
Dlouho jsem se nepovažoval za fanouška Felliniho tvorby, nicméně tahle v pořadí třetí schůzka znamenala jakýsi zlom a italského mistra jsem také začal velmi uznávat. Je pravda, že snímek dost brzdilo pomalé tempo, které, jak soudím dle hodnocení, určitě část diváků odradilo. Když se ale přes to přenesete, můžete spatřit v dílu klenot, především pokud máte jako já rádi filmařské autoreflexe... U mě ten úspěch byl ale unikátní - vysoké hodnocení má totiž na svědomí také hlavní postava režiséra zahraná charismatickým Marcellem Mastroiannim. Zaujala mě především v úvodu, kdy si představuje svět okolo jako filmový příběh. Vybavil jsem si v tu chvíli sebe samého a svoji posedlost např. citacemi z filmů či seriálů ve většině životních situací či neustálé vzpomínání na někdejší filmové zážitky. Jednoduše se dá říct, že jsem podobný "magor" jako Guido Anselmi, ačkoli si myslím, že tento charakter je především alter-egem samotného Federica - ostatně je také stejně stará jako pan režisér v době natáčení filmu. Nejvíce mě překvapilo, že Fellini prostřednictvím jí analyzoval svoje chyby (cituji z filmu: "Víte, že rád mluvím neurčitě..."), což mimochodem kvituji... Vrátil bych se ale k sobě. Myslím si, že podobně jako Guido bych natáčel filmy i já - to jsem si nejvíce všiml na přístupu k hercům, kdy za zvuků Wagnerovy Jízdy valkýr (jaká to náhoda, moje nejoblíbenější vážná skladba) je na své ovečky ostrý jako břitva a jsem si jist, že bych jako příkladný cholerik vyvolával podobné lidské znechucení. Jeho již zmíněná neurčitost je také mým charakteristickým prvkem (a ještě mám něco v sobě z Davida Lynche, ale to už jsme někde jinde), všímám si to třeba i ve zdejších komentářích. Dalším důvodem, proč dávám pět hvězd, je také moje zjištění, že Fellini vždy počítá s tím, že jeho zpracování dané problematiky bude sledovat zainteresovaný divák - proto také vysoce stavím již zmíněný Amarcord, který mě jako teenagerovi přišel vhod. Stejný případ je i tenhle film, kdy uznávám veškeré pocty pánu filmu od jeho majordomů. Taktéž mě těší, že se myšlenka vzdání holdu rozvíjí o další rozměr a neopakuje se - Truffaut se tedy poklonil průmyslu obecně, Burton béčkové tvorbě, Gene Kelly se zaměřil na počátky zvukového filmu, Wilder se na film díval z odvrácené strany a Fellini zase rozebral myšlenkové pochody tvůrců. Rozhodně se nejednalo o bezchybný film, ale snad v žádném filmu (s výjimkou Dne cvoka) jsem se tak zřetelně nespatřil jako tady a Fellini v pár scénách dokonce dokázal, že má v sobě i něco málo komediálního citu. Amarcord byl sice formálně dokonalejší, nicméně tenhle kousek se mi do srdce vryl více a dostal se zaslouženě mezi nejlepší desítku. Závěrečnou scénu se symbolickým zhasnutím světel si budu díky podobnému vnějšímu užití pamatovat navždy. ()
Tenhle Felliniho snímek má spoustu much, ale místama mě bavil a hlavně mi pomohl ujasnit si můj vztah k Fellinimu, což mu přidává body... Odpustil jsem příliš dlouhou stopáž, hlavně díky tomu, že jsem dokázal vydržet nudnější začátek a o to víc mě bavil celkem povedený konec... Nicméně je to hodně nevyrovnaný film, jehož hodnocení u mě bude asi skákat podle nálady od velice slabých 3* po slabší 4... Na první zhlédnutí to bylo celkem fajn, pěkný 3*, ale nic výjimečnýho se nekonalo... ()
Velmi pěkně "zmatený" film. Prolínají se zde představy, realita, sny a kdo ví co jěště dalšího. Vše to na první pohled působí všelijak, ale když se člověk do toho dostane, tak i přes délku to nenudí. Režisérovu bezvýchodnost sem možná dostatečně nepochpil, ale i tak senzace. Nejvíce se mi líbila divoká přestava harému. ()
Myslím, že už to tady někdo psal, bylo to zajímavé, bylo to řemeslně povedené, bylo to dokonce fascinující, ale povětšinou to byla nuda, 3 hvězdy. ()
Vydržel jsem 40 minut. Čus. ()
Zcela nezajímavý film, zcela nepochopitelný, co stojí za řeč je možná hra světel a tmy, ale jinak mě tento Felliniho film absolutně nezaujal. ()
Režisér Guido je v lázních, má tvůrčí krizi a každej ho furt s něčím otravuje, má tam milenku, pak tam přijede manželka, staví raketu do filmu a furt má vzpomínky a různý představy. Jako a co na tom? Sorry, ale je to celkem k zesrání nudou. Ani nevím, proč dávám hvězdičku... ale úplně žádnou zase dát nechcu. ()
Fellini mistrovsky prolíná realitu se snovými sekvencemi a přináší nám příběh, který snad nejvíce z jeho filmů vychází z něj. Mastroiani podle očekávání dobrý, překvapí Caludia Cardinale, zvlášť ty, kteří ji znají jen z "Tenkrát na Západě"- ()
Po Silnici jsem se připravila na film, který mi asi zase dá trochu zabrat, ale těšila jsem se na to. Ten film jsem zatoužila vidět měsíc předtím, než se objevily v ulicích první reklamy na festival Felliniho filmů v Aeru, no, 8 1/2 samozřejmě nemohlo chybět... Zasedla jsem a netrvalo ani pět minut a už jsem se do Guida taky zamilovala. Zároveň mi ten parchant ale lezl na nervy. Občas mi připadal trochu trapnej. V tom je prostě ona magie tohoto režiséra, alespoň jak jí spatřuji já - přes kilogramy představ, fantazií, snů a detailů, přes celuoidy krásného kýče, věcí, které nejednou naruší celé tradiční vypravěčské techniky je to pořád film o životě, ze života, životem prošpikovaný skrz naskrz. Proto může být i Mastroianni (mimochodem i on si zaslouží rozhodně velkou pochvalu) na chvíli nepřitažlivým stárnoucím chudákem, aby se v další scéně mohl zase proměnit v "muže snů". Osm a půl je příjemně lidské drama s milým, ač hořkým humorem, propracovanými detaily, krásnými ženami, zábavnými dialogy a cynickou (i sentimentální!) atmosférou, což je spojení, které jen tak někdo dohromady dát neumí. A ještě to má styl. ()
Celý dvě hodiny čekám, aby mi nakonci pan Fellini řekl, že Starýho psa novým kouskům nenaučíš. "Kde jsem sešel ze své cesty ?" Přesně tady pane režisére. ()
Vy si vážně myslíte, že váš život může někoho zajímat? (...) A k čemu vám vlastně je taková změť vlastního života? Mlhavých vzpomínek, tváří těch, které jste nikdy nedokázal milovat? Felliniho mám moc ráda. Každý jeho film je pro mě zážitek. Je ale těžké shrnout všechny dojmy do komentáře, který by byl stručný a srozumitelný, a jehož výpovědní hodnota by se pohybovala alespoň lehce nad nulou. A co teprve říci k filmu, kterému sám Fellini věnoval ve své knize Dělat film celou kapitolu? Za prvé, že to není nic pro filmové začátečníky, ani pro jedince Felliniho tvorbou nepolíbené. Za druhé, že alternativní název by mohl znít "Lo confesso" (zpovídám se). FF se v 8 ½ mezi řádky vyznává ze vztahu k rodičům, z prvního náznaku sexuálního zážitku i z traumatu z katolické církve, z událostí, které významně ovlivnily jeho život. Zároveň velmi upřímně hovoří o mučivosti tvůrčího procesu i o tom, jak dlouhá a trnitá cesta vede k pravdivému pohledu na sebe sama... Obsazení je tradičně dokonalé, vedle MM je tu AA a především CC se svým pozoruhodným hlasem, a také mnoho otázek bez odpovědí, obrazů bez vysvětlení, scén bez kontextu a kaleidoskop myšlenek, nápadů, fantazií a vzpomínek, jejichž plným významům rozuměl jen Fellini sám a které se objeví, zazáří a zmizí jako duha po dešti. ()
Ještě nejsem dostatečně protřelý životem, tento film tedy zatím nedocením. Uvidíme za pár (desítek) let. ()
Reklama