Réžia:
David MackenzieScenár:
Kim Fupz AakesonKamera:
Giles NuttgensHudba:
Max RichterHrajú:
Ewan McGregor, Eva Green, Connie Nielsen, Ewen Bremner, Stephen Dillane, Denis Lawson, Richard Mack, Alastair Mackenzie, Anamaria Marinca (viac)Obsahy(1)
Zatímco Susan a Michael objevují nové a nepředvídatelně hluboké city, lidé na celém světě se začínají cítit divně, jako by něco ovlivňovalo jejich emoce. Je to proto, že jsou zamilovaní, nebo se svět citově rozpadá? Už jsme si zvykli na filmy o globálních katastrofách z americké produkce podle dějové dramaturgické šablony obvykle diktované právě původem těchto filmů. Toto je neamerický film, který k žánru přistupuje z jiného úhlu. Má dvě navzájem provázané dějové linie: první je milostný příběh mezi mladým šéfkuchařem a dívkou ze sousedství, která je epidemioložka; druhou je propuknutí záhadné nákazy v různých částech světa, která způsobuje, že postihnutí lidé ztrácí nejprve čich, poté chuť a nakonec i sluch. Film zároveň podává subtilní, avšak velmi důležité sociální poselství prostřednictvím vnitřního hlasu kombinovaného s dokumentárními záběry z různých částí světa, který naznačuje, že možným důvodem této globální katastrofy je to, že lidé zanedbali své životní prostředí a následně i sami sebe. (Film Europe)
(viac)Recenzie (731)
Snad jsem si z toho správně vzala, že se mám nejpozději do další pandemie doučit morseovku. (2,5*) ()
Filozofickejšia a produkčne skromnejšia verzia Soderberghovej Nákazy. Ale s výnimkou pekného záveru rovnako chladná a odmeraná, čo je vzhľadom k zameraniu na charaktery dvoch postáv (a ich vzťah) nie práve šťastný prístup. ()
Příběh snímku sice není zasazen do konkrétního časoprostoru, ale „hypertextové“ prokládání aktuálního fikčního dění autentickými zpravodajskými záběry svědčí o globálním dopadu nákazy a dává tušit, že k viděnému dochází právě teď a v tomto světě. Malé měřítko vyprávění s pár lidmi a jedním místem tudíž není dodržováno tak svědomitě jako v jiném komorním filmu o konci světa, Trierově Melancholii (oba film také, v kontrastu s procedurální Nákazou, věnují prostor raději reakcím postav na tušený konec existence, než příčině zkázy). Není zřejmé, nač nás tvůrci chtějí upozornit. Na nesmyslnost léčení symptomů namísto hledání hloub sahajících příčin? Na vzdalování se kořenům „čisté“, předtechnické společnosti? Na cynickost a sobeckost lidstva, které v kritickém okamžiku upřednostní tělesnou slast před pokáním? Každopádně není pochyb, že podtext nejasně artikulované výzvy je nadějeplný: neřešte krávoviny a obnovte přerušený kontakt (s lidmi, potažmo se světem). Optimistické poselství bude zvlášť pro diváky nadšené Trierovým filmem, který pod jednou slupkou deprese skrývá depresi další, dobrou záminkou k úšklebkům. Největší cynikové mohou rovnou zvolit opoziční čtení a sledovat Perfect Sense jako nezáměrnou parodii apokalyptických filmů (žrací fáze působí jako vystřižený materiál z béčkového zombie hororu). Příliš velká interpretační volnost, předvídatelnost stupňovitě komponované zápletky a strach jít opravdu na doraz (jako Fernando Meirelles v mnohem syrovější Slepotě), brání vychutnat si Perfect Sense jako katastrofický thriller. Mnohem lépe, v poslední scéně takřka bezchybně, film funguje jako klasické melodrama o zamilovaném páru, jež čelí síle mocnější než oni sami, nikoli mocnější než jejich láska. Teprve jako drama, jimiž se dobrovolně necháme dojímat, dává film dokonalý smysl. 70% Zajímavé komentáře: takken, arkis, narthasia ()
Pefektní námět, to bez diskuze. Režisér megafilmu Samec natočil překvapivě ambiciózní romantické drama na pozadí celosvětové katastrofy. Výsledek na mne docela zapůsobil, ale mohl zapůsobit i mnohem víc, kdyby lépe fungoval vztah dvou hlavních postav. Mezi McGregorem a Greenovou jsem v tom filmu prostě necítil žádné větší pouto. Mnohem lépe funguje ta apokalyptická linie, hlavně díky ní mě Perfect Sense bavil. Tak trochu kámen úrazu je však v tom, že se na těchto dvou liniích tvůrci chtějí vyjádřit k příliš mnoha věcem - od mezilidských vztahů, přes podstatu lidskosti až ke vztahu k rodné planetě Zemi - takže mi nakonec uniknul nějaký ústřední hlavní motiv, pokud byl tedy vůbec přítomen. Závěr na mne pak udělal asi tak jednoznačný dojem, jako kdyby mi někdo optimisticky řekl, že mi zbývá ještě celý rok šťastného života ... 7/10 ()
Perfect Sense nádherně prolíná dvě příběhové linie. Jednu romantickou mezi Ewanem McGregorem a Evou Greenovou a druhou dramatickou o nákaze, která se šíří světem a lidé postupně ztrácí chuť, sluch a zrak. Také ale obsahuje plno myšlenek "coby, kdyby" a představuje nám, že s omezením člověk dokáže žít. Filozofie z tohoto filmu stříká na všechny strany a není pětiminutovka, kdy by Eva Greenová nebo Ewan McGregor neřekli něco, nad čím by se hodilo pozastavit a zapřemýšlet. Nádherný film, zajímavý film...plný otázek, na které neznáme odpovědi, ale které se naučíme jen, když na ně přijde řada. Do toho nádherná, hypnotizující symfonie na piano v podání geniálního skladatele Maxe Richtera a je tu naprosto úžasná záležitost, kterou by měl vidět každý, kdo rád nad životem přemýšlí. ()
║Rozpočet $-miliónov║Tržby USA $2,959║Tržby Celosvetovo $908,000▐ Samotný námet je perfektný ale opäť to zlyháva na tak chladnom anglickom prevedení že brrr, vôbec ma tie udalosti nedokážu patrične vtiahnuť do deja, aj keď herci hrajú obstojne. /45%/ ()
Už jen za tu odvahu pro koncept a obětování všech klasických diváckých klišé pro maximální emoční sílu, je vysoké hodnocení zasloužené. Ústřední dvojice je bezchybná a průběh rostoucí apokalypsy působí nejen věrohodně, ale také nebezpečně. Svět možná někdy skončí, ale člověk se neztratí, dokud bude cítit lásku k druhému, protože život je o pocitech a ne o fyzických věcech... Snad se najde dost diváků, kteří tuhle neobvyklou katastrofickou romanci ihned neodsoudí, bylo by to nespravedlivé. Osobně stavím Perfect sense vedle It's All about love, obdobně depresivní a experimentálně laděné. A stejně výjimečné. PS: hudbu má na starosti můj depresivně-emotivní skladatel číslo jedna, Max Richter, ale ta pomyslná špetka ji chybí. Nerozpláče, pouze rozesmutní... PPS: jdu si hodit kamenem... zase... ()
Scénář: Kim Fupz Aakeson .. Jímavá alternativa katastrofických konců lidství. ()
Blížící se rok 2012 přinesl logicky přehršel katastrofických filmů a učinil z post/apokalyptického subžánru téměř subžánr nejrozšířenější. Dalo se to čekat. ,,Postapo" letos vládne všem. Jenže to by nesměl být režisér David Mackenzie specialistou na romantické filmy. Asi přesně nevěděl, co chce natočit, nebo má nějakou hlubší uměleckou potřebu romantický žánr rozmělnit, naředit, zamaskovat. Možná se za to, že má nutkání točit romantické filmy, stydí...kdo ví? Jedno je ovšem jisté - Perfect Sense je díky onomu křížení jakýsi kočkopes. A navíc kočkopes, co si hraje na tygrovlka. Jakoby velké umění, ovšem pod tou efektní skořápkou spíše jen pusto a prázdno. Laciné pseudoposelství s ekologickým nádechem. Sentimentální romantika. Mrs. and Mr. Assholes... ()
Ten kdo psal oficiálního text distributora musel přijít nejen o veškeré smysly (včetně toho šestého), ale především o prostý zdravý rozum. A nebo musí ten film upřímně ze srdce nenávidět. Což je stejně nepravděpodobné jako že by Perfect Sense někdo upřímně miloval; na to jsou v něm originalita a forma příliš upřednostňovány na úkor všeho ostatního. Sice více zajímavé (a nedotažené) než opravdu dobré, ale naštěstí zajímavé tím správným způsobem. ()
Lyrická apokalypsa. Tvůrci to postupné ztrácení smyslů pojali velmi intimně a pocitově. A toho nejhoršího, pomalého umírání hlady v temnu a prázdnotě nás ušetřili. Lidstvo v tomto filmu stihnul asi nejkrutější osud vůbec. Trochu mi vadilo, že to nikomu nedocházelo, že prostě musí všichni pochcípat bídnou smrtí. Ano soustředilo se to na vztah a ten film funguje docela mě to i dojalo. Eva Green se mi tu moc líbila, i když herecká výzva ty role moc nejsou. ()
,,NYNÍ JE TMA. ALE JEDEN CÍTÍ DECH TOHO DRUHÉHO. A VÍ VŠECHNO, CO POTŘEBUJÍ VĚDĚT. PROTOŽE TAK JDE ŽIVOT DÁL“..... /// Všechno začalo syndromem přerušenýho čichu. Vzpomínky spojený s vůní jsou pryč - ,,OCEÁN MINULÝCH OBRAZŮ MIZÍ“. Romantika – neromantika ve vztahu dvou lidí (neboj –kluka a holky) a jejich reakce – vlastně pokus či snaha žít dál (stejně jako všech ostatních). Po bezčichový (a bezchuťový) idylce přichází další fáze a zvyšuje se (nejen) moje znepokojení. Silnější okamžiky střídají ty slabší, ale nedá se říct, že by byly nezajímavý. Spíš zvláštní. Žádný výhružný mementa, ,,jen“ básnická idea(?) o příchodu apokalyptický temnoty....Není třeba bát se života bez chuti, bez čichu.... Vlastně to je hodně zajímavej nápad. Po všech těch virusech, zombících, slepotě..... přichází taková láska mezi kapkami apokalypsy. Další útok na naše smysly a taky netradičně vyprávěnej. Nákaza, která není plná myšlenek, jen pocitů..., že vždycky může bejt ještě hůř, ale ŽIVOT JDE opravdu DÁL.....pocitů rozporuplných... 3a½! /// NĚKOLIK DŮVODŮ, PROČ MÁ SMYSL FILM VIDĚT: 1.) Ráno jsem vstal a v držce vymalováno! Žádná chuť, nic necejtím a všichni kolem bulej.... 2.) Nevím, jaká je další f . 3.) Thx za titule ,,MartyG“. /// PŘÍBĚH **** HUMOR ne AKCE ne NAPĚTÍ * ()
Námet o apokalypse prameniacej z toho, ako ľudstvo postupne prichádza o všetky zmysly (!), je v podstate fascinujúci a bez debaty originálny. Neviem o tom, že by som niečo také videl v nejakom z tých tisícok a tisícok filmov, ktoré mi v živote prešli očami. A Ewana McGregora mám rád; pripadá mi ako jeden z mála hercov, ktorí to majú v hlave upratané. A Eva Green je samozrejme tiež fajn, lebo sa pred kamerou veľmi rada vyzlieka a má veľmi zvláštnu, sexi auru. Problém je v tom, že po zaujímavom rozjazde (a pred vcelku pôsobivým koncom) to začne dosť prudko nudiť a miestami až iritovať (nemalá časť deja je „hluchá“, v inej po sebe všetky hystericky vrieskajú, čo tiež nie je príjemné). Výsledné pocity sú veľmi zmiešané. Chápem hodnoteniam 80% a vyššie, i hodnoteniam 40% a nižšie. Ja dávam 40%. Sory, Eva. Viem, že si sa poriadne snažila. Ale na môj vkus je to proste príliš... čudné. ()
// Je světlo a je tma, je teplo a je zima a jsou dobré filmy a špatné. Tenhle je dobrý, zatraceně dobrý. Podmanivá hudba mě očarovala a ztráta smyslů šokovala, velmi silný zážitek pro slabší povahy. ()
Film o tom, že i když námět je polovina úspěchu, nedostane se s ním dál než na ono poloviční hodnocení, když nemáte nic jiného. A Eva Green i Ewan McGregor jsou sice dobří herci, ale ne tahouni. ()
Tak ještě jednou a lépe. Začal bych shadwellovským vtipem. Jaký je rozdíl mezi emocí a nemocí? Odpověď: Písmeno "n". V případě filmu Perfect Sense se ale takový hloupý žertík skutečně nabízí, protože v souvislosti se záhadnou a nezjistitelnou (alespoň vědeckými způsoby) nákazou hrají (potlačované) city ústřední roli. Jestliže se pak přesuneme na pole anglického jazyka, v jehož rámci se nachází i samotný film, pak slovo "emotion" v sobě jednoznačně obsahuje jako základ slovo "motion", tedy "pohyb". A právě takové nemocné emoce tady uvádějí do pohybu žánrová schémata melodramatu a ozvláštňují jeho sledování. S tímto filmem je to trochu podobné jako např. s Černou labutí, která, pokud ji budeme sledovat jako art film s vysokými uměleckými ambicemi, se ukáže jako nabubřelý film plný otřepaných klišé, ale v případě, že se na ni budeme dívat jako na horor, ozvláštněný přepjatými motivy z baletního prostředí, jeví se jako velice inovativní žánrovka. Podobně tak Perfect Sense sice zklamává jako "výpověď o stavu světa", ze které bychom si měli odnést jedinečné vyjádření k apokalyptickým náladám společnosti, kterou sužují nediagnostikované, a spíše metafyzické než fyzické, choroby, ale právě jako ozvláštněné melodrama funguje velice dobře. V klasickém romantickém příběhu se totiž předpokládá, že postavy chovají určité city a hromadí v sobě emoce, které pak projevují (např. náklonností k druhému) a posouvají tak děj romance kupředu. Všichni určitě známe klasické schéma hollywoodského romkomu, které zaručeně funguje na diváka, který chce vidět v zásadě pořád to samé jen trochu jinak (s jinými herci atd.). Perfect Sense jako kdyby tuhle artificiálnost ustáleného romantického narativu sebeuvědoměle komentoval tím, že upozorňuje na nevyhnutelnost až schematičnost jednotlivých důležitých "uzlových bodů" příběhu, které tady nevyvěrají ze samotných hrdinů (ti jako kdyby sami od sebe nebyli schopni emoce vyjadřovat), ale musejí být na ně "uvaleny" celosvětovou emocionální nákazou. Jednoduše a stručně: funguje to a je to působivé. Redukovat tenhle film jen na nějaký derivát Nákazy (mapování epidemie), Melancholie (úpadek lidstva soustředěný do několika postav) nebo Turínského koně (postupné "zhasínání světa" odrážející se v diegezi filmu), je nesmysl, protože Perfect Sense v samém základě operuje se zcela odlišnými kódy a schématy. Chápu, že to někdo onálepkuje jako midcult, ale mě to především v závěru docela upřímně dojalo a budu ten film kdykoli obhajovat. ()
„Ani se mě nezeptáš, proč jsem nebyla v práci?“ - „Byla jsi nemocná.“ - „Ne nemocná, jen nešťastná.“ - „To je to samé.“ A v tomhle snímku toto tvrzení platí hned dvojnásobně…Dokonalý smysl je vpravdě zvláštní film. Kvůli jeho specifické atmosféře musí být divák správně naladěn a musí chtít vzít za své nastavená pravidla. A v neposlední řadě i přijmout ústřední dvojici. Mně film přišel převážně fajn, ačkoliv některé věci mi tak úplně nesedly. Postupné ztrácení smyslů mě vcelku bavilo, stejně jako průběh či reakce společnosti. Různorodé emocionální reakce, které té či oné ztrátě vždy předcházely, mi však přišly tak nějak na sílu, vadily mně (snad mi přišly až příliš prvoplánové). Fakt, že některé otázky zůstaly zcela nezodpovězeny, mi v tomto případě také zrovna moc „nevoněl“. Hlavnímu páru jsem naopak fandil, cítil jsem mezi nimi tu správnou chemii. Konec byl spíš na efekt, ovšem neměl jsem s ním větší problém. Různorodým reakcím uživatelů se tak vůbec nedivím, sám jsem na vážkách mezi 3/4*, ale pro mě to na ty slabší 4* ještě vychází. ()
|| Scenár: Kim Fupz Aakeson | Hudba: Max Richter | Produkcia: Malte Grunert | Distribúcia: Senator Film Verleih | Štúdio: IFC Films | Rozpočet: ? $ | Tržby: 908,000 $ || Hodina a pól videoklipového trápenia sa postáv v apokalipticky sa rútiacom svete. Pridať trebárs trochu filmovej štruktúry a menej patetickej epickosti, a bol by z toho plnokrvný trhák s výbornou hereckou dvojkou. Takto film len pohladí hranu naších zmyslov. ()
Apokalyptická vízia v umeleckom rúchu, ktorá mi sprostredkovala neuveriteľný emocionálny zážitok. Obraz prvej dejovej línie, sústreďujúci sa na rodiaci sa vzťah medzi mužom a ženou, je dokonale podtrhnutý celosvetovou krízou galaktických rozmerov. Otázne je, či ide - ako máme možnosť vidieť v súčasnosti - o krízu ekonomickú, finančnú alebo o krízu morálnu a duchovnú. Dajú sa od seba vyčleniť? Perfect Sense je pre mňa významovo NAJ-dôležitejší film, aký v tomto roku vznikol, ťažiaci z aktuálnych svetových problémov, spracovaný opojným umeleckým spôsobom. Jemne poetický, myšlienkovo bohatý a transcendentálny, hudobne prekrásny a melancholický. Filmový skvost, ktorý nevylučuje možnosť hlbokého mravného úpadku, po ktorom bude ľudstvo schopné vstať z popola a začať žiť plnohodnotnejšie. Eva Green a Ewan McGregor boli v romantickej polohe viac než dôveryhodní a záverečná scéna je tým najkrajším možným vyvrcholením, plným nádeje a porozumenia. ()
Pět fází vynuceného vyrovnání se s nelidskostí a zkázou, kterou jsme způsobili světu i sobě navzájem, na cestě k obnovenému lidství. Po lítosti a vzteku přichází přijetí, z nezbytnosti, a procítění ryzí úchvatné tresti toho, co znamená být a milovat. ***** All the things beyond fat and flour. ***** Jednoduchý koncept. V přehlcené době stresu, únavy, izolovanosti, nedůvěry, destrukce ekosystému i lidských hodnot a krysích závodů ke dnu se teprve odnětím všech možností, jak se ještě dál zaměstnávat, bavit a ubližovat, stávají otupělí lidé znovu citlivými, vnímavými a soustředěnými jen na to, na čem doopravdy niterně záleží, a v úplné bezbrannosti a odevzdanosti jimi znovu proudí ryzí láska a úžas ze zázraku života a spolubytí. I když už to vědomí nebude možné k ničemu využít, samo o sobě je ve své naplněnosti utišující a hojivé. Dokonaná tragédie, která naplní svůj účel: po katastrofě nastává katarze, očištění. *** Film, který naprosto bez patosu a emočního vyděračství zvládl svou náročnou látku, způsobuje zimnici, zastavuje dech a vyvolává jímavou reflexi a dojetí. Kamera, střih i zvuk jsou bravurně podřízeny celku, umocňují postupné vyznění ztráty smyslů a posilují emoční náboj v dramatickém spádu až do neúprosného, odzbrojujícího a právě tak děsivého jako uklidňujícího finále v tichu a tmě, zpátky v lůně bezpodmínečné lásky. *~ ()
Reklama