Réžia:
Woody AllenScenár:
Woody AllenKamera:
Darius KhondjiHrajú:
Owen Wilson, Rachel McAdams, Marion Cotillard, Kurt Fuller, Mimi Kennedy, Michael Sheen, Alison Pill, Adrien Brody, Sonia Rolland, Léa Seydoux, Kathy Bates (viac)Obsahy(3)
Mladý pár Gil (Owen Wilson) a Inez (Rachel McAdams), který se má na podzim brát, přijíždí s jejími rodiči do Paříže. Gil je nevýznamným spisovatelem, který miluje Paříž a chtěl by se sem po svatbě přestěhovat. Ovšem Inez jeho romantickou představu nesdílí a nemyslí si, že toto město bylo ve 20. letech minulého století zlatým věkem. Jednoho večera jde Inez se svými přáteli tancovat a Gil se prochází noční Paříží. Jeho půlnoční zážitky mu odhalí Paříž v jiném světle a ovlivní nejen jeho budoucí život. Žije v iluzi, kterou lidé někdy trpí a domnívá se, že život ostatních lidí, by byl pro něho daleko lepší. (oficiálny text distribútora)
(viac)Recenzie (1 345)
Woodyho pocta době, kdy Absinth tekl proudem a užvaněná dekadence se šířila jako syfylis Montmártrem. Všichni ti, co v přepatlané modré krychli s okem na prdeli nadšeně poznávají ony ladné křivky Piccasovy souložnice, co nechcípli nudou, když se vydali (už po několikáté!!) s Hemingwayovým dědkem unyle rybařit nebo se rozplývají nad pažvásty babochlapské, lesbické feministky s bobrem po pupek jménem Gertruda, romanticky jásají v pozadí s molovou harmonikou a chrchláním Edit Piaff. My, co nemáme v kapse ani ten jeden Frank a realisticky vidíme za tím vším ve své omezenosti i ty žluté hleny alkoholiků na Bulváru Saint-Michel, smrdící splašky a zvratky v Seině, Vítězný oblouk posraný holuby, psí hovna v Bouloňském lesíku, a co víme, že Marie Claire má minimálně kapavku, jsme od takových rádoby romantických, kýčovitých blafů naštěstí oproštěni. ()
Oscar 1 : Scénář + 3 nominace: Nejlepší film, Režie, Výprava ()
Úvodní nebo vlastně ještě titulková scéna složená ze záběrů stmívající se Paříže za doprovodu unylé swingové nebo jaké záležitosti mě sice málem zabila, ale o slabou hodinu a půl později mi nezbylo než konstatovat, že jsem už dlouho neviděl tak všestranně zvládnutý feel-good film, který by nebyl o milostných vztazích. Tedy ne že by o nich Půlnoc nebyla, ale nejde o ně v první řadě. V té je to totiž o hledání sebe sama, nevidění toho, co mám před očima, a o naivní představě o starých zlatých časech. A o zazobaných bohorovných republikánských prasatech, do sebe zahleděných všeználcích přesvědčených o vlastní výjimečnosti, a tak vůbec:) A kdyby tihle jmenovaní nebyli tak napřesdržku, byla by to ukrutná sranda - takhle jde jenom říct, že hrají jako z partesu. A nejenom oni, v téhle Paříži jsou výborní úplně všichni, včetně historických postav. Adrien Brody si musel svého Dalího zatraceně užívat, ale já bych proti téhle divácky až příliš vděčné kreaci vyzdvihl Alison Pill jako Zeldu Fitzgerald, a hlavně Kathy Bates. Ta baba je naprosto neskutečná, jakmile její Gertruda Stein vkročí do obrazu, nikdo jiný už v něm není, ona prostě všechny svojí pozitivní energií převálcuje do placata. K někomu takovému bych si taky chtěl chodit pro rady:) No jak to uzavřít... prostě je to tutovka, za mě 90%. Ale jiného Allena jsem neviděl a ani to nemám v plánu - anebo možná, ale rozhodně nepůjdu proti proudu času dál než k Matchpointu. PS: Že Hemingway byl v reálném životě sui generis sekáč jsem věděl, ale tenhle film z něj udělal Jardu Jágra:) ()
Popocházení a posedávání po Paříži, jak ji vidí Allen, je v prvé řadě příjemné. Naštěstí bez nesnesitelné nasládlosti a s ochotou přiznat, že líbivý žánrový povrch jen skýtá útočiště šavlozubé mrše jménem život. Vyznání lásky bývalému intelektuálnímu a uměleckému středobodu Evropy si počínaje pohlednicovou předehrou říká o srovnání s Manhattanem, natočeným ovšem v době, kdy byly Allenovy vtipy vybroušenější a poznání, k nimž docházel, skeptičtější. Společné mají oba filmy schopnost přimět vás vzít tenhle idealizovaný portrét velkoměsta za svůj a konkrétně v tomto případě po skončení projekce zasněně pronést „Paris, je t'aime“. Owen Wilson se do Allena „přehrál“ nečekaně hladce, v souladu s rozesmívacím potenciálem své tváře ubral na intelektualismu a přidal na – rozumně krocených – grimasách. Oproti průtokovým romantickým komediím je Půlnoc v Paříži uvědomělejší a stylem umírněnější (herci se v dlouhých záběrech hezky nachodili), pouze zesílila mé obavy, že Allen buďto definitivně rezignoval na snahu natočit ambicióznější film s více významovými vrstvami a promyšlenější narací, nebo mu jednoduše došly náměty rozpracovatelné nad rámec milé anekdoty. 80% Apendix: Nejvíce pobavilo setkání se surrealisty (kouzelně excitovaný Brody) a ujištění, že Buňuelovi trvalo strávit výchozí situaci Anděla zkázy zhruba stejně dlouho (cca 30 let), jak bude pochopení jeho satiry trvat nepřipravenému divákovi. Zajímavé komentáře: DaViD´82, FlyBoy, Vančura ()
Tou konkrétností upadá poetika. Ani těch svých skoro obligátních 70%, co v poslední době dávám, nemůžu udělit. Na Allena slabé. ()
Nádherné v celku a ještě krásnější v detailech. Asi po prvních třech minutách jsem si říkal "a doprdele to bude sračka" a když se objevily závěrečné titulky, chtěl jsem na celý kino řvát, že není spravedlivé, že musí některé filmy končit, protože já sem v tom filmu chtěl zůstat, zvyk jsem si, že si s Owenem před půlnoci stoupnu v jedný zapadlý pařížský uličce, počkám až pro mě přijede jeden krásnej čtyřkolovej veteránskej fešáček a dám si panáka s Hemingweyem, nebo na svých rtech ucitím polibek od překrásné Marion a nebo předám Buñuelovi deník komorné, který jsem našel na půdě, třeba by to pro něj moh být dobrej filmovej námět :-) Tohle není jen tak nějaký obyčejný film, tohle je nádherná magická přitažlivost, oslava bohémství a nejsvůdnější pařížské svádění v dějinách filmu. ()
Toto mi hrubo nesadlo. Teatrálne, ťažkopádne zrežírované, slabo zahraté (okrem zábavného Adriena Dalího), v romantickej línii triviálne, klišoidné a nepresvedčivé. Celkovo hrozne neúprimné, povrchné a prázdne. Oscarové nominácie považujem za omyl. ()
Na filmy Woodyho Allena se vždycky moc těším. Taky se ale divím, jak on do těch svých filmů dokáže vybrat tak úžasné herce. Buď je znám a moc se na ně těším, což je i případ tohoto filmu, nebo je neznám, ale moc hezky potěší. Taky ty hlavní role jsem si všiml, že si často vybírá tak, aby dokázali zahrát prakticky jeho. Woody Allen, když nechce hrát hlavní roli, tak si to napíše tak, jak mu zobák narost, tudíž pěkně a najde si osobu, která to zahraje přesně, tak jak on by si to představoval a Owen Wilson v tomhle ohledu přesně ukázal Woodyho Allena mládí...akorát o tisíc stop hezčího. Na druhou stranu ale musím říct, že to mi na filmu taky trošku nesedělo. Owen Wilson je herec, kterého mám hrozně rád, ale necítil jsem z něj tu přirozenost, kterou do filmů normálně dává. Tady nehrál postavu Gila, ale postavu Woodyho Allena, a to se mi moc nelíbilo. Každopádně příběh samotný je pohádkový a snový. Tak trošku jiný, než bych mohl čekat, ale ve všech ohledech určitě moc hezký. A Paříž k tomu dodává tu parádní, romantickou kulisu, ktrou Marion Cotillard a Léa Seydoux během nanosekundy vášnivě rozebírají. ()
║Rozpočet $17miliónov║Tržby USA $56,814,841║Tržby Celosvetovo $154,809,853▐ Tržby za predaj Blu-ray v USA //počet predaných kusov ║ Tržby za predaj DVD v USA $10,388,992 //počet predaných kusov 622,381║ Owen Wilson sa mi tam až tak moc nehodil ale ostatný zúčastnený fajn, hlavne očarujúca Marion Cotillard, námet skvelý a podmanivý, Paríž nasnímaný v akýchkoľvek lokáciach okúzlil. /75%/ ()
Nevím, co tomu řekne Woodyho terapeut. Já s tím souhlasím. Autodiagnóza. ()
Z toho, co jsem od Woodyho viděl rozhodně nejoptimističtější film, který je svým pohádkovým příběhem a tématy překvapivě univerzální. Tohle bych snad doporučil každému, komu jména jako Dalí, Hemingway nebo FS Fitzgerald alespoň něco málo říkají. Přesto bych se vrátil k tématům, které mě až překvapivě oslovily a jsou výborně zakomponovány do atraktivní podoby. Hledání vlastní cesty/identity, profesní pochyby a nepochopení okolí, únik do vlastního (fantasy) světa i ta samotná touha GIla, zapůsobit na osobnosti a motivovat je ke zlomům v jejich kariéře (proč neodejdou?)... aneb jak se vydat do minulosti a přesto zůstat tolik současní:). Vedle pochopitelně bravurních herců a vypointovaných výletů mezi malířsko-literární elitu minulého století patří rozhodně k vrcholu filmu společné scény Gila a Paula. Velmi svěží snímek se správnou dávkou optimismu. ()
Pariz miluju, ale tohle mi moc nesedlo...... ()
nesadlo. na ziadnej urovni. z celeho filmu ma zaujali iba tri veci. uvodna prehliadka pamiatok Pariza, nadherna skladba od Cole Portera, Lets do it a ako vzdy fantasticky Adrien Brody. ()
Pominu-li fakt, že Paříž samotná je ve Woodyho filmu pouhou kulisou a že celý snímek je spíše o Američanech než o ní, je tato rozšafná komedie asi nejlepší filmovou reklamou na krásné město nad Seinou, která kdy byla natočena. Scenáristický génius v Allenovi opět, jako už tolikrát, zafungoval v úplné dokonalosti a ten přivedl na svět jednoduchou fabuli stavějící na všech těch romantizujících představách, které si lidé na celém světě o Paříži nosí v hlavách - město s až neuvěřitelnou koncentrací umělců (až to trochu připomíná univerz našeho Járy Cimrmana) a s životem tak přívětivým, jak jen ho filmové médium dokáže v setmělém sále kina svým divákům nabídnout. Připočteme-li tu krásnou nostalgii pošilhávání po éře zlatých časů, která je pro Alllenovu tvorbu tak typická, dostaneme cosi jako magický filmový produkt. Woody Allen natočil krásný celovečerní sen...sen o Paříži... PS: Allen v tomhle filmu vlastně jen volně rozvinul svou povídku Vzpomínky na dvacátá léta česky uveřejněnou ve výboru z jeho povídek Vedlejší příznaky. Mimochodem, skvělé čtení... ()
Reklama na Paříž. Tu vybájenou snílky a nenapravitelnými romantiky; tedy pravý opak skutečné Paříže. Což vem čert, když Woody dokáže opojit právě touto skoro až melancholickou atmosférou "města lásky" tak, že máte chuť se tam z fleku vypravit... K tomu si přičtěte výtečného Owena Wilsona (který hraje Woodyho lépe než Woody sám), opětovně roztomilou (a opětovně zcela jiným způsobem) Marion Cotillard, veškeré scény se smetánkou surrealismu "nosorožec-Buñuel-Dálí-Man Ray-nosorožec", hravost (ano, Allen vykrádá sebe sama; a co?) a celkově zdařilou uvolněnou atmosféru "všichni jsme se bavili", kterou se navíc daří přenést i na diváka. Což zdaleka ne vždy jde nutně ruku v ruce. ()
Mnohem více mě to bavilo, když tam zrovna nebyly ty slavné osobnosti. Opravdu vtipná byla jen schůzka se surrealistama, jinak jsem se vždy cítil maličko trapně. Prostě je to určeno lidem, co milují Paříž a tu dobu a já nejsem ani jedno. Owen Wilson byl ale fakt dobrej. ()
Jedna z těch Woodyho příjemnějších jednohubek. Vadí mi, že je to čím dál větší divadlo, chtělo by to trochu rozhýbat. Owen Wilson a Marion Cotillard moc fajn. A teď čekám na akci s Eisenbergem, to by po pár letech snad mohla být opravdová pecka. 70%. ()
(3,5*) ()
,,Jsem Gil Pender. Byl jsem s Hemingwayem a Picassem. Pablem Picassem a Ernestem Hemingwayem. Jsem Gil Pender z Pasadeny. Z 21. století“....... /// NOSTALGIE JE POPÍRÁNÍ STRASTIPLNÉ PŘÍTOMNOSTI. Gil je chlápek žijící minulostí. A zamiloval se do Paříže, města všech romantiků. Není divu, že když se ocitne o půlnoci v .... (tak mu spadne čelist). Hledáte příležitost, jak popustit uzdu svý fantasii? W. Allen to udělal. Neobvyklým způsobem (skoro sci-fi). Jako umělec, kterej nepropadá zoufalství, ale snaží se najít protilék na pocit marnosti z naší existence. A třeba doufá, že příští století se někdo podobně zatoulá po N.Y. a (s úctou a láskou) potká jeho samotného. (Všichni se bojíme smrti a pochybujeme o našem místě na světě.) Milovníci Paříže, slavných osobností, romantické duše, obdivovatelé Allenových dialogů, starých věcí nebo jen snílci, kteří se chtějí nechat inspirovat uměním, Paříží – budou spokojeni. Milý, milá, milé. S citem pro casting a přesně střiženou stopáží. (To, že existuje Paříž a někdo by chtěl žít jinde na světě, pro mě navždy zůstane záhadou. A nevadí mi zmoknout (ani v Liberci).) /// NĚKOLIK DŮVODŮ, PROČ MÁ SMYSL FILM VIDĚT: 1.) Zjistím, čemu se říká ,,logika zlatého věku“. 2.) Řvu nadšením při vyslovení jmen Geltruda Steinová, Hemingway, Zelda Fizgerald.... 3.) Thx za titule ,,Nightlysin“. /// PŘÍBĚH ***** HUMOR * AKCE ne NAPĚTÍ ne ()
(TEXT OBSAHUJE SPOILERY)_______"No subject is terrible if the story is true, if the prose is clean and honest, and if it affirms courage and grace under pressure." Už viem čo spravím pri budúcej navšteve Paríža, opijem sa tak, že transport na hotel budú musieť predstavovať moje nohy a pred polnočnú pauzička na kamenných schodoch si isto doprajem tiež. Potom vintage kára na krajnici zastaví, ja usadnem a šup ho naprieč dejinami (umenia/umelcov). Veď kto by sa nechcel ožrat s Ernestom Hemingwayom a započúvať sa do jeho literárnych slov? Koho by nudilo robiť garde celebritnému páriku spisovateľov Francisovi a Zelde Fitzgeraldovým na vyhlásených tancovačkách? Komu by sa priečilo dávať podnety legendárnym španielskym surrealistom Luisovi Buňueulovi či Salvadorovi Dalímu? Čo by sa v jedincovi udialo ak by podkutá poetka/spisovateľka/zberateľka Gertrude Stein chcela prečítať jeho (ešte nevydanú) knihu a neskôr ho počastovala pozitívnou kritikou? Hm, zdraviť Piccassa, Gauguina, Degasa? No a randiť so šarmantnou a koketnou Adrianou, milenkou Pabla? Pochybujem, keby túto možnosť niekto mal, tak by si ju ujsť nijako nenechal. Máme tu však aj niekoho, kto sa tohto dobrudružstva nedávno zúčastnil. Owen Wilson ako Gil (čo do akcentu a gestikulácie = verná kópia W.A.) dokazuje, že žiť (s) minulosťou sa naozaj dá, ale len dovtedy kým opadne prvotný omam z nepoznaného a nastane racionálne prebudenie: "súčasnosť neznamená to najhoršie východisko ako si niekedy namyšľame." Zlatý vek je ten v ktorom žijeme, ten ktorý nám umožňuje realizovať/využívať naše sny, predstavy, výzvy. Záleží však na tom, či sme nažhavení naše túžby reálne napĺňať (prípadne o ne aspoň tvrdo bojovať) alebo ich pojmeme iba ako pasívny chtíč pomaly pochovávaný v ambicióznych výhliadkach a budeme ich neustále odsúvať. Podpora od bližného svojho, socio-kultúrne zázemie, štastena, drina, pohoda - tieto aspekty ovplyvňujú naše smerovanie a pre ich uplatnenie platí: "nesnažme sa robiť neuvážené rozhodnutia, buďme pripravený/otvorený a kráčajme šťastiu naproti."_______Ak niekto tvrdí, že W. A. toči po 30x ten istý film, tak sa nemôže viacej mýliť. On totižto plus-mínus po 30x pracuje s tými istými ideami, ale od počiatku pôsobnosti takmer vždy s iným vyznením, v tristorakých kontextoch, s odlišnou škálou beťárskych narážok a keď už vykráda sám seba, tak to praktizuje s gráciou, ktorá zabezpečuje, že jeho self-copying nebolí ako päsť na oko. "Midnight in Paris" patrí medzi ďalšie tzv. "dovolenkové laskominy", zaraďuje sa po boku barcelónskych, londýnskych mísií, ktorými W.A. permanentne ubezpečuje, že mnou skomolené motto "na starobu na žebrotu" preňho neplatí a plniť priania svojich fandov mu stále lahodí. Aj v Pariži sa mu darí nasadiť onen hrejivý, kultivovaný a docela aj usmievavý (ono, už to neni, čo to bývalo) kabát ukrývajúci vábivé lokácie mesta lásky na začiatku 20. i 21. storočia, ktoré hostia vážených hostí hovoriacich o vážnych, ale aj neviazaných veciach._______Woody Allen zas raz (i keď nie naplno) boduje, vyvoláva závislosť a ja som závislý. Čo najskôr chcem drogu s názvom "To Rome with love", uspokojí ma? Kto vie, isté je však jedno - ak prežijem, tak ju užijem. () (menej) (viac)