Réžia:
Jošihiro NakamuraScenár:
Jošihiro NakamuraObsahy(2)
Yasube Kijima je samurajem v období Edo, který se záhadným způsobem dostane časem o 180 let do budoucnosti, tedy do současného Tokia. Zde se seznámí se svobodnou matkou Hiroko a jejím synem Tomoyou a poté, co Tomoyu zachrání před sražením autem, se vztahy mezi těmito třemi postavami prohloubí. Yasube začne s touto neúplnou rodinou žít a zatím co Hiroko vydělává peníze, Yasube vykonává domácí práce a také najde zálibu v pečení dortů. Matka se synem talentovaného kuchaře přihlásí do soutěže přípravy zákusků a ani je nenapadne, že by tímto způsobem mohli o Yasubeho přijít... (Sesshoumaru)
(viac)Recenzie (9)
Ryo-tan jako samuraj vytirajici podlahu, perouci špinavé prádlo a pečící dorty? To se prostě musí líbit! Navíc je to velmi výchovné, zvlášť scéna v McDonaldu, či co to bylo :D ()
║Rozpočet $-miliónov║Tržby Celosvetovo $1,763,791║ ()
Bylo to sladké jako všechny ty dorty, co jsem viděla, a bohužel u sebe neměla ani kousku ničeho takhle dobrého. Nataschino upozornění jsem nedbala a jak to dopadlo; se slinou u pusy :-D Ale naštěstí nejde tam jen o dorty (pokud ano, musela bych to před koncem stopnout, nasednout na bus a jet do nějaké cukrárny, ve které taky dělají takovou krásu), ale i o vztah mezi tokijskou rodinou a edským samurajem, který byl podán pěkně, nenuceně, jasně. Pro mě rodinná rabukomedi, kde nejsou násilné zvraty a tupě nastrkaná nedorozumění. Typický japonský konec mě však moc nenadchl, spíš ve mně zachal trochu prázdno, ačkoliv netuším proč. Vlastně bych to mohla nazvat pěknou pohádkou, na kterou mi stačí podívat se jednou a zapomenout. Chcete něco nenáročného, s pohodovou atmosférou, milými hereckými výkony? Třeba něco dobrého po obědě? Sáhněte po tomhle filmečku. ()
Tokugawský samuraj přicestuje do současnosti a stane se "sengjó šufu"? Tak to promiňte, ale "HI HI HI!" :D Jak už napsala Natascha, je to trochu bizarní a určitě působí divně, jak rychle si na to všechno zvykne, začne uklízet, péct dortíky a používat mobil. Ale co - jeho zažité chování se nezmění, a tak dochází k úsměvným i poučným momentům, kde můžeme vidět kontrast předmoderního a současného Japonska. Jedná se o neskutečně milý a úsměvný snímek, během kterého jsem se sem tam nemohla ubránit chichotání a na konci jsem se už tak usmívala, že mi z toho "veselí" začaly téct slzy (ne, vážně nepřeháním). A to je opravdu úžasné, vzhledem k tomu, že jsem před zhlédnutím měla náladu pod psa. S hodnocením neváhám. PS: Banzai japonskému purinu! Je mnohem lepší než náš český pudink. PPS: Nishikido Ryō je sympaťák. ~(4,7★)~ ()
Samuraj z Eda se záhadně přemístí do současného Tokya a začne uklízet a péct dorty?? Zní to bizarně, ale vychází z toho více než sympatická romantická komedie, která se nenáročně věnuje problematice mužské a ženské role v japonské společnosti. Myslím, že ženských, které by chtěly pracovat, zatímco se jim doma fešný samuraj stará o špinavé fusekle a večeři pro děcko, by se našlo docela dost:-) Trochu lépe mohl být zpracován kulturní šok, který zažívá samuraj v moderním Tokyu, přece jen se naučil pracovat s vysavačem a troubou poněkud rychle a nevypadal, že by ho vymoženosti a vztahy dnešní doby až tak šokovaly. Romantická linie je sympaticky jen lehce naťuknutá, ale zato povedeně vygradovaná. Škoda toho až moc doslovného konce. Upozornění: nedívat se, pokud nemáte po ruce nějaký zákusek! ()
Jeden z nejhezčích filmových zážitků poslední doby. Filmy o cestování v čase mám ráda a tento film s klidem mohu nazvat jedním z nejlepších svého žánru. Jeden samuraj z období Edo se dostane do nynějšího Tokia, sblíží se se svobodnou matkou a jejím šestiletým synem a objeví novou vášeň – vytváření cukrářských výrobků. Jeho Tokugawské zvyky působí jako kontrast k dnešnímu westernizovanému Japonsku, kde se poprvé setkává s tím, že žena je vnímána jako svobodná bytost a je jí tedy umožněno docházet do zaměstnání. Film se věnuje i společenským otázkám a vede k zamyšlení, hlavní účel je ale pobavení a mě pobavil dokonale. Některé scény jsou vážně vtipné a roztomilé. Film má velmi příjemnou atmosféru, ani na chviličku nenudí a zvedl mi náladu tak, že jsem se ještě dlouho musela usmívat. ()
Samurajsko – cukrářský povzbuzovač nálady. Ta zápletka je mírně řečeno dost ulítlá, ale byla sranda sledovat zmateného samuraje z minulosti, jak se potýká s nástrahami dnešní doby. Sice bych si ho představovala trochu staršího a s větším charisma, ale i tak to byl sympaťák a ty dorty co dokázal vykouzlit, nejen že nádherně vypadaly, ale ještě se mi při nich sbíhaly sliny, mňam. Maminka byla taky v pohodě, ten malej špunt vyloženě kouzelnej a s novým návštěvníkem tvořili povedenou rodinku, takže se mi u nich moc líbilo. Jako oddechovka na pohodu ideální. ()
Velice milý, vtipný a nenáročný film. Viděl jsem ho v Lucerně na festivalu Japonských filmů v únoru 2016 a musím přiznat, že jsem byl příjemně překvapen. ()
Velmi příjemná japonská komedie o tom, jak se musí mladý samuraj srovnat s existencí ve světě skoro o dvě stě let novějším. Samurajská výchova mu více pomáhá, než škodí a své nové místo ve světě si najde, překvapivě, ve výrobě zákusků. Zápletka je milá, decentní a nenápadně honoruje samurajskou morálku a hodnoty. A celý příběh pohladí po duší, polechtá chuťové pohárky a vyvolá poměrně dost smíchu.A to nenuceným vtipem. Včera se Kevin Hart a nějaký jiný trouba ve filmu snažili pobavit, dřeli to až na kost, ale úsměv ve mě nevyčarovali, natož smích. Tady jsme se smál a usmíval často, a se mnou celé kino. Japonské filmy pro mě mají zvláštní poetiku a estetiku, která mě tak nějak uklidňuje a konejší. A v tomto případě to nebylo jinak, jen drama, nebo melancholii vystřídal vtip. ()
Reklama