Réžia:
Eva BorušovičováKamera:
Dodo ŠimončičHudba:
Ivan KrálHrajú:
Slávka Halčáková, Emília Vášáryová, Zita Kabátová, Milan Mikulčík, János Bán, Jan Kačer, František Kovár, Juraj Nvota, Aleš Votava, Tomáš Votava, László SzabóObsahy(1)
Na okraji mesta, v osamelom staršom dome s veľkou záhradou, žijú tri ženy - dcéra (Slávka Halčáková), matka (Emília Vášáryová) a babička (Zita Kabátová). Denne sa potýkajú s bežnými problémami ich spolužitia. Napriek tomu, že sa snažia pomáhať si a porozumieť jedna druhej, vzájomne si ubližujú. A je tu ešte čosi, čo komplikuje ich vzťahy: muži. Muži, ktorí odchádzajú a prichádzajú, no iba jeden je ten pravý. Zanechávajú stopy, ktoré sa dlho hoja - bývalý manžel a otec rodiny (Jan Kačer), brat a strýko alkoholik (František Kovár) či dcérin priateľ (Milan Mikulčík). Do života trojice však nakoniec prekvapivo vstupuje sympatický neznámy (János Bán)... (oficiálny text distribútora)
(viac)Recenzie (25)
Nejhorší byly ty snové sekvence, kde tři hlavní ženské postavy byly oblečeny celé v bílém, pokaždé na různých místech a celé to mělo symbolizovat zřejmě život, i čáp tam musel být přítomen. Kýč jak bič! Celkově to působí pouze jako nějaká změť obrazů, chtěné poetiky a očividné symboliky. Bohužel to nefunguje jak by mělo. Zita Kabátová jako nejstarší žena podává suverénní výkon, Emília Vašáryová jako prostřední je v každém záběru okouzlující a s přehledem strčí všechny do kapsy, bohužel nejmladší Slávka Halčáková mě to celé svou amatérštinou kazila a nic nepomohlo, že ukázala i svoje mohutné dudy. Holt poetika je ta tam, věřím, že kdyby se režie ujal třeba Karel Kachyňa nebo Martin Šulík, dostalo by to úplně jiný šmrnc. ()
Troj-generačné ženské prepojenia. Aj keď samy, stále si v sebe nesú stopy začínajúcich, končiacich a odoznievajúcich vzťahov s mužmi. Do toho pomerne zručne namiešaný koktejl humoru, hádok, ich zmierňovania a raz zúrivej, inokedy poblázneno zjašenej hystérie. Vedené v takom matkinovskom* duchu silných matiek uzmierovateliek (babka), slabších matiek trpiteliek (mama) a odviazaných mladých slečien (dcéra) - všetko umelkýň, ktorým neustále treba udeľovať akési životné lekcie. Letná story na samote sa tak začínala postupne meniť na všeobjímajúcu okázalú nudu zavŕšenú nepodareným alegorickým snom.---- *(vysvetlivka) Maxim E. Matkin je slovenský spisovateľ, ktorý na základe úspešného ohlasu internetového seriálu na pokračovanie vydal následne niekoľko čitateľsky úspešných románov zaoberajúcich sa vzťahmi a životným štýlom dnešnej stredostavovskej spoločnosti strednej a vyššej strednej triedy. Základom jeho úspechu je opísanie vzťahového módu, mnohým pripomínajúcim to, čo sa im a okolo nich deje a dialógy "zo života". Zároveň Matkin funguje ako poradca v lifestylových časopisoch pre problémové partnerské situácie. Jeho meno je pseudonym, rôzne indície naznačujú, že sa pod ním skrýva práve režisérka filmu Eva Borušovišová, jej sestra Soňa, prípadne obe. ()
Možno to nemalo gule, ale malo to kozy!! Babská tématika očima bab a v babském provedení. Napřed jsem si říkala, co to je, ale pak mě to chytlo a věřte nebo ne, tenhle kousek mi udělal nevýslovně dobře. Způsob vyprávění je originální, líbí se mi, že režisérka jde svou cestou a nikoho nekopíruje. ()
Asi by som mohla pridať hviezdičku za to, že je slovenský, ale je asi nevhodné nazývať to žánrom a preto vo svojom žánri je to skôr priemerný film. I keď príjemný a na naše slovenské porevolučné pomery patrí medzi lepšie. ()
tento film som mal zapnuty na stvcke pred spanim a veru sa mi pri nom celkom slusne zaspavalo, az kym slavka halcakova neodhalila svoje dokonale poprsie :).. som z nej fakt na makko. ()
Eva Borušovičová začala vo veľkom filme práve týmto príbehom a treba uznať, že to nebol zlý počin. Snaha o sondu do životy troch generácií žien, ktoré spolu žijú vo veľkom dome, sa vydarila, ale zjavne chýbal režisérky trochu odstup, azda to možno pripísať jej veku. Herecky je film nadpriemerný, muži hrajú druhé husle a sú len do počtu. Prekvapil krásny jesenný vizuál. ()
Skvelá hudba Ivana Krála, výborná a krásna Emília Vášaryová. Potenciál na vydarený ženský film vyšumel ale do prázdna a film sa zastavil na pol ceste ( resp. ešte pred polovicou )...škoda... ()
Keď je na duši ťažko babičke, tak plače a zje pri tom dva broskyňové kompóty. Keď je na duši ťažko mame, tak ona už neplače, ale iba žehlí a zje pri tom dva broskyňové kompóty. A ma keď je ťažko, tak já nič nerobím, já iba zjem broskyňové kompóty. Jeden příliš velký, příliš malý dům a v něm tři ženy, které si lezou stejnou měrou na nervy, ale kdyby mohly, tak by jedna druhé modré z nebe snesly. Podzim života v každé z těch žen tkví, v jiné formě, s jiným pohledem na svět. Generace za generací snaží se být jiná než ta předchozí, ale ve výsledku se stejně rády navrací tam, kde je jim nejlépe - do teplé náruče svým maminek. Herecké souznění, melancholická hudba z pera Ivana Krále, kamera s nádechem babích dní a příběh, který se bez jediného zaškobrtnutí přelévá z absurdní komediálnosti do skličující deprese, až nakonec ulehne ke spánku s příjemnou nostalgií na srdci i v duši. K takovým filmům se budu vždy ráda vracet. ()
Zas dalsi krasny dokaz toho, ze vysiny 60. rokov su definitivne tatam aj so svojimi kultovymi filmami /Kladivo na Carodejnice ..../ a jedine, co slovenska porevolucna tvorba dokaze vyplodit, je PORIADNY HNOJ. Modre z neba nech sluzi ako krasny priklad. Len do rozboru tohoto sa nepustam, lebo na filmovej databaze sa podla mna nepatri rozoberat fyzikalno -chemicke vlastnosti hnoja. Hroza za 5 %. ()
Tři ženské v jednom baráku, navíc umělecky zaměřené, to nemůže vyústit v normální film. Zita Kabátová hraje tradičně stárnoucí herečku, babičku. Jde jí to náramně. Emília Vašáryová je tu v pětapadesáti ještě pořád pohledná dáma. Jsme svědky dosti potrhlých situací, které nedávají mnoho smyslu, ale výstup to má jasný. Život se musí žít i kdyby nás moc nebavil. Nálev je sladkokyselý, takže optimismus střídá deprese a naopak. Hudba Ivana Krále film skvěle podbarvuje a dávám za ni hvězdu navíc. Osobně mám rád tenhle film kvůli druhé polovině, která je syrová a neúprosná. Slovenské nezávislé léto. 85% ()
Poetický film s troma generáciami žien v jednom dome, bez stáleho mužského dozoru a s jedným živým bocianom. Nič pre mňa a mám pocit, že film vznikol len na to, aby Slávka mohla ukázať svoju dokonalosť, kým je dokonalá. Ale to je možno len môj pohľad na film, lebo nič iné ako erotické fotenie na kope uhlia som si nezapamätal. –––– Doprdele, himlhergot, krucinál! ()
Neviem, ale film ma nezaujal.....možno nabudúce....40%. ()
Z filmu si moc nepamätám, no tá hudba je pre mňa nezabudnuteľná.Jeden z fakt dobrých soundtrack-ov. ()
Film je len priemerný, ale Soundtrack je ⭐⭐⭐⭐⭐.Klasicky využívam na komornú atmosféru pri slávnostných večeriach a rodinný, priateľských stretnutiach. ()
"Občas nacházam vo vreckách všeliaké veci..." ()
Jeden z najlepsich porevulocnych slovenskych filmov, to mi nikto nevezme. Skvele trio hereciek, predstavujuce tri generacie ktore si navzajom lezu na nervy a zaroven jedna druhu potrebuju, dialogy na popukanie ("Co je to?" "To je dazd, paci sa Ti?" "Nie." "Hm, tak si ho vezmi..."), Janos Ban a Slavkine PRSIA! ()
tak ja som sa na tom super zabával. ()
Typicky slovenská představa o uměleckém filmu. Vezmeme tři ujeté postavy, které se chovají hystericky a bez jakékoliv logiky, zasadíme je do nějakého dějiště, vypreparovaného z konkrétního času a prostoru, děj vynecháme, ten není důležitý...a co ještě ? Jo, nějaké snové vize. A máme to. Autorky obšlehly Šulíkovu Zahradu a ani se nezačervenaly. K dovršení všeho režisérka do hlavních rolí obsadí herečky, které spolu neladí a každá hraje úplně jiným stylem. Vedle prvorepublikového zastaralého hereckého stylu Kabátové tu stojí křečovitost a netalentovanost Halčákové, a do třetice jediná slušná herečka Vašáryová, která ovšem zase působí dost nejistě. Sledování výkonů prvních dvou je utrpení. Třeba scéna, kdy Halčáková "spontánně" skáče po zahradě, je příšerná. A Kabátová, když se pouští do nějakých větších akcí, třeba do zpěvu, tak je rovněž k nevydržení. No a režie, bez smyslu pro poezii, to jen dorazila. Klady ? Dlouhá scéna, v níž Halčáková ukazuje prsa. Ta jsou za pět hvězdiček. ()
Tři různé generace a každá jiná a přeci vlastně naprosto stejné. Dvě herecké legendy, Emília Vašáryová a Zita Kabátová, se potkaly s mladou Slávkou Halčákovou a docela k sobě pasovaly. Všechny touží po štěstí, ale tak nějak po svém. Spojení různých hereček, vykreslení složitostí jejich osobností a vzájemného soužití, kdy se hádají, aby si pak řekli, že se stejně mají rády, se mi líbilo. Stejně jako prostředí zvolené k natáčení. Zaujala mě i hudba. Mezigenerační dialog fungoval a dohromady dal zajímavou mozaiku. ()
WTF?!! Tak samozřejmě devadesátá léta nebyla nejsilnější érou ČS kinematografie, ale tohle je průšvih i na tehdejší dobu. Měl ten film vůbec scénář? A pokud ano, četl ho někdo z účinkujících? A proč herci, kteří v jiných filmech byli schopní podat slušné výkony (s výjimkou Kačera - ten byl špatný vždycky), tady působí hůř, než spolek provinčních amatérů? Na druhou stranu, některé záběry byly nádherné a hudba příjemná - ale film není fotografie/soundtrack, a musí se hodnotit v rámci své kategorie. Devadesátky opravdu čekají na důkladné sociologicko/historické zpracování - doba, kdy bylo možné "všechno", ale uskutečnilo se většinou jen to blbé.. ()
Reklama