Réžia:
Ari FolmanScenár:
Ari FolmanKamera:
Michał EnglertHudba:
Max RichterHrajú:
Robin Wright, Paul Giamatti, Harvey Keitel, Danny Huston, Kodi Smit-McPhee, Frances Fisher, Don McManus, Sami Gayle, Jon Hamm, Michael Stahl-David (viac)Obsahy(1)
Herečka Robin Wright hraje samu seba - filmovú hviezdu, ktorej s pribúdajúcimi vráskami ubúdajú filmové úlohy. Dostáva možno poslednú veľkú ponuku - filmová spoločnosť chce naskenovať jej telo, pohyby i emócie a kúpiť si tak virtuálnu herečku, ktorá už nezostarne ani o deň. Strach z konca kariéry, prísľub večnej mladosti vo svete filmu, a štedrá finančná ponuka ju napokon presvedčia. Po dvadsiatich rokoch sa vydáva na Futurologický kongres jednať o predĺžení zmluvy. Ocitá sa v animovanej zóne, kde každý môže byť, kým chce. Vizuálne fascinujúca adaptácia poviedky kultového autora sci-fi Stanislawa Lema, ktorá originálnym spôsobom kombinuje hraný a animovaný film, získala Európsku filmovú cenu za najlepší animovaný film a mnoho ďalších ocenení. (STV)
(viac)Recenzie (184)
Najambicióznejšie, najoriginálnejšie, najexperimentálnejšie, najodvážnejšie a najprekvapivejšie sci-fi za posledný roky. Od Futurologického Kongresu som čakal "artový gýč", ktorý bude bez rozmyslu miešať hrané scény s tými animovanými, nakoniec som však dostal originálne poňatý až dystopický sci-fi film, ktorý dokázal naservírovať oveľa vážnejšie témy a depresívnejšiu atmosféru ako som predpokladal. Jedná sa o skutočne ambicióznu psychologickú sci-fi drámu, ktorá postupom času prináša čoraz viac filozofických tém na zamyslenie. Zo začiatku pomaly buduje vzťah k ústrednej postave odpísanej herečky (skvelá Robin Wright), uštipačne rýpe a kritizuje fungovanie Hollywoodu, aby sa po hodine mohla z tejto satiry na filmový priemysel stať prechodom do animovanej časti až taká halucinogénna jazda, akoby ste dostali dávku LSD priamo z obrazovky. Tento prechod do polhodiny trvajúceho animáku má svoje opodstatnenie a nie je len prázdnym, nezmyselným úskokom bez hlbšieho zmyslu. Mení sa tempo, mení sa atmosféra, obmieňajú sa myšlienky a zo satiry sa film zmení na funkčnú metafora súčasnej spoločnosti umelo vytvárajúcej ideály, resp. individualisticky idealizujúcu samú seba. Dokazuje sa tu mimoriadne hravosť režiséra, aj keď mi tá animovaná časť prišla v určitých momentoch až príliš prestrelená s veľmi karikatúrnymi postavičkami, ktoré bola občas nahádzané do záberov bez ľadu a skladu až všetky nápady režiséra pôsobili ako taký mišmaš. Každopádne následný dystopický záver ma doslovne odzbrojil a priniesol prekvapivé vyústenie, pri ktorom som vôbec nečakal, že sa film vydá práve takto odvážnym smerom. Tam už po intelektuálnej stránke pracuje na plné obrátky a začne perfektne fungovať aj po tej emocionálnej (hlavne takmer až šokový prechod z animovaného obrazu späť do toho hraného). Veľkú úlohu zohráva aj vynikajúca hudba od Maxa Richtera, ktorá sa plne prispôsobovala postupne sa meniacej atmosfére a striedala ako hravé, tak aj stiesnené, až omamujúce melódie. A aj keď mám ku Congressu pár ďalších výčitiek ako napríklad kolísavé tempo, tak sa jedná po veľmi dlhej dobe o napodiv inteligentné (nedajte sa vôbec odradiť tým, že prostredná časť je animovaná) a hlavne netradičné sci-fi. V svojej podstate neskutočný filmový trip, avšak s neuveriteľne silným presahom. Pre bežných mainstreamovo zameraných divákov asi nestráviteľné, pre tých náročnejších, ktorí sa neboja odvážnych filmových experimentov však veľmi príjemné prekvapenie (naposledy si takto netradične dovolili zaexperimentovať snáď len súrodenci Wachovski s Cloud Atlasom ... aj keď tie dva filmy samozrejme nie je možné zrovnávať). CELKOVO: 3,5* (7/10) ()
Tak trochu Perfect blue, tak trochu satira o krizi kinematografie, tak trochu Matrix, a tak trochu film, který v mých očích dorovnal, ne-li převýšil kvalit Valčíka s Bašírem. Perfektně pojatá halucinogenní jízda, kde se opět prolíná animovaná část s částí hranou. Max Richter předvedl po Lore další parádní soundtrack, který obzvlášť silně rezonuje během scény "prozření", který má podobný šokový efekt jako scéna s mrtvou holčičkou ve Valčík s Bašírem. Silný zážitek, který si dám určitě znova. ()
Tak tohle je něco, čemu říkám ART - festivalák tak vrcholně umělecký, že to sice má možná dobrý nápad ve formě příběhu nebo zpracování, ale ve výsledku se na to moc koukat nedá. Zjevně jsem prostě mainstreemověji zaměřený divák a konzument. Tedy: Nejlepší byly ty neanimované části a právě ten nápad, zbytek vyhodit a hle: máme z toho celkem zajímavý krátký film. ()
Ari Folman ve Futurologickém kongresu ambicemi opravdu nešetří. Zamyšlení nad hranicemi filmu a jeho budoucími možnostmi, jež se mohou zvrtnout ve zhoubně rozbujelý simulakrum-trip, má až velkofilmově apokalyptický ráz. Prvních nenápadných třicet minut, jež spojují osud skutečné odkvétající herečky Robin Wright se satirou na bezohlednou studiovou mašinérii, je pro mě malým filmovým zázrakem. Velkolepá scéna skenování emočních záchvěvů má jak způsobem natočení, tak hereckým ztvárnění už teď jisté místo v panteonu nejsilnějších filmových scén, které kinematografie dosud přinesla. Když se poté film náhle posune v čase a dostává se do fantasmagorického animovaného světa, působí přechod velmi bolestně. Jakkoli Folman vytváří strhující vizi světa, v němž film definitivně překročí přípustné hranice a realita ztratí své opodstatnění, intimní pouto s postavou stárnoucí herečky rychle povolí. Stane se stejně jednorozměrnou a statickou, jako její animovaná podoba, stává se jen udiveným průvodcem po světě, v němž se není možné ani na chvíli zastavit a prožít jej. Jakkoli hraje odosobnění a všeobjímající chlad v simulakru opodstatněnou roli, jediným pocitem, tryskajícím z plátna, je udivení nad ohňostrojem drobných nápadů a hippie estetiky. Nic víc, svět utopí skličující pouť hlavní postavy, jejíž osud nám začíná být lhostejný. Naštěstí film opět najde své jistoty v závěrečných hraných pasážích, které správně působí jako šokující vystřízlivění a v děsivém kontrastu opět nacházejí hlubší emoce. Ari Folman se tak paradoxně ukázal jako nečekaně vizionářský režisér hraných filmů, zatímco v animovaných pasážích neodhadl míru a zůstal jen u ornamentálního povrchu. Naštěstí měl k ruce hudebního skladatele Maxe Richtera, jehož doprovod mocně dráždil city i během hektických a nestřídmých animací. Nakonec přesto musím smeknout před geniální myšlenkou aplikovat děj Lemovy povídky na filmové médium, klasický sci-fi příběh tím získal na provokativnosti a aktuálnosti, oživila ho řada ohromujících nápadů, které ovšem v předloze věrnější animované části nemohly být více rozvinuty. Film bych sice nenazval promarněnou příležitostí, ale kdyby se celý děj týkal třeba jen intimního dramatu přerodu herečky v její duplikace a jeho psychologických či rodinných důsledků, oslovil by mě daleko více. ()
A(rt)vatar: Synecdoche, Robin Wright ()
Podobný film jsem nikdy neviděla a doteď nevím, co si mám myslet. Avšak na mě silně zapůsobil, tak jako dlouho žádný jiný. ()
Naprosto necekana filmova pecka, ktera me totalne rozsekala a dokonce bych se nebal prohlasit, ze neco podobneho jsem citil naposledy pred 15ti lety u Matrixu. Tohle tvoril genius na LSD. Vizual, hudba, herci, ale hlavne myslenka pramenici z knizniho dila Stanisława Lema, nad kterou premyslite jeste dlouho dlouho po skonceni, po delsi dobe jednoznacne desitkova zalezitost. 10/10 ()
Je to Lem, není to Lem? Je to jedno. Parádní film. A to mám předlohu. Což ovšem v tomto případě, nejni žádná výhoda. Možná naopak:-) ()
I když má film rozhodně co říct a má v sobě poselství, které je dáno i tím, že byl příběh převeden do tohoto média, tak je to především forma, která tady zaujme, a to naprostým právem. Chvíli máte pocit, že se jedná o něco dalšího z pera Charlieho Kaufmana, ale přitom je to příjemné sci-fi s krásnou fantazií a nádherně bizarně absurdním vývojem. ()
Byl jsem fascinován hranou částí a tématem lidské integrity. Byl jsem překvapen jak se to mohlo obrátit v o poznání méně zajímavé anime o hledání cesty k vlastnímu synovi. ()
Hodne bizarni film, napul hranej / animovanej. Urcite si to rika o dalsi zhlednuti, nicmene i to prvni bych hodnotil hodne pozitivne! ()
Hodně zajímavý námět, zpracovaní je trochu na hraně, ale je to velmi zvláštní dávka LSD na filmovém plátně (na screenu monitoru :) 4* hlavně za neotřelost, kdy Vás jisté momenty donutí k zamyšlení se nad tím, kam to všechno spěje, kam my spějeme, ale emočně je to prázdné, což je obrovská škoda. Jak kdyby toho autor chtěl říct mnoho a nakonec se ztratil, takže druhá polovinu filmu vyznívá úplně jinak, v podstatě si musítě uvědomit, jak to celé začalo a i když se konec filmu snaží navázat na začátek, tak je to uplně jiné. A ted jsem se ztratila ja :) ()
Opět jeden pokus zfilmovat nezfilmovatelné. 1) Implantovaný děj učinil z nezfilmovatelné povídky film, ale výrazně snížil přesvědčivost výpovědi. Animace ubrala na pochmurnosti a dodala jakousi pohádkovou hravost, která však vyznění díla neprospívá...co kecám, přímo škodí. Povídku jsem (opakovaně) četl se stupňujícím se napětím, film mě nudí. 2) Výstižný koment: honajz. ()
Áha, jakože umění. Po ten tklivý monolog Harveyho Keitela během skenovacího procesu to byla chuťovka. Říkal jsem si, tohle nebude ztráta času, to je dobrý, navíc Robin Wrightovou tajně miluju… no a najednou střih a všechno šlo do háje. Jedna halucinační scéna střídá druhou, sem tam se pomrkává na intelektuální menšinu nějakou tou myšlenkou, ale nic zásadního se prakticky neděje. A i tu Wrightovou mi sebrali. Bod za stylizovanou animaci a výtečnou hudbu, příště si ale raději pustím toho králíka Rogera. ()
Trapně banální sdělení rádoby intelektuálně zabalené. A nebo jsem něco nepochopil. ()
Tak, tento kúsok mi riadne zahral na neuróny. Mal som pocit akoby by som, počas sledovania existenciálnej drámy, v ktorej sa rúti svet zabudnutej hereckej hviezdy svet, užil obrovskú dávku LSD, pričom prichádza v snímke moment v ktorom sa herci kopírujú do PC aby tým ušetrili na štábe a náročnom prebiehaní nakrúcania. Potom ako keby som si zapálil DMT a zjedol zopár hlávok psylocybínu. Prišiel moment animovanej časti a už sa to so mnou vlieklo skoro až dokonca. Musím pochváliť naratívnosť a veľmi originálnu vizuálnu stránku, animácia vyzerala perfektne ale hlavne poctivo. A tie narážky na dnešnú spoločnosť, mnohé filmy, popkultúru a post-apokalptický žáner na ktorý som vôbec nečakal. Toto je špica. Na koniec eď už všetky posilené drogy vyfučali s mojej hlavy prišiel chladný koniec. Paráda. ()
Nemůžu se rozhodnout, zda to bylo tak úžasné nebo tak zbytečně komplikované. Hraná část byla dokonalá, Robin Wright je krásná a skvělá a v Princezně nevěstě byla opravdu perfektní. Animovaná část mě překvapila/nadchla/zklamala...sama nevím, co si myslet. Chvíli jsem byla dojatá, chvíli se nudila, zkrátka je to film, který musím vidět ještě alespoň jednou, abych si na něj mohla udělat jasnější názor. Prozatím to je za tři hvězdičky. ()
Nebudu zapírat a rovnou přiznám, že kongres, jakkoli futurologický, byl pro mě značnou část stopáže nelogický a obtížně uchopitelný. Přesto musím uznat, že se jedná o snímek velice podnětný a možná to někdy zkusím ještě jednou v lepší formě. Hrané pasáže se mi zamlouvaly, zejména když skenují Robin Wright a Harvey Keitel začne vyprávět. To bylo silné a skvěle zpracované. Dokonce jsem chvilku uvažoval, že bych za tuto pasáž a za zvláštně a neotřele jímavý závěr dal ty čtyři, ale pestrobarevné malované pasáže šly prostě hodně daleko ode mě. ()
Velmi slibný začátek, jehož další rozvíjení šlo ale dost do ztracena respektive se nějak neprotlo s mou pozorností. Silná scéna skenování provázená zpovědí agenta H. Keitela... ()
super nápad a okouzlující Robin Wright.Jen je škoda,že nejsilnější je film ve své hrané části a ještě ze začátku té animované.Pak se bohužel zvrhne v acidoidní a halucinogenní trip,který je něčím mezi Žlutou Ponorkou a Monty Pythoňáckou animací Terryho Gilliama a i když si myslím,že jsem se vyloženě neztratil,prostě mě to nebavilo...60% ()
Reklama