Réžia:
Mathieu KassovitzScenár:
Mathieu KassovitzKamera:
Pierre AïmHrajú:
Vincent Cassel, Hubert Koundé, Saïd Taghmaoui, Benoît Magimel, Édouard Montoute, François Levantal, Karin Viard, Peter Kassovitz, Vincent Lindon (viac)VOD (1)
Obsahy(2)
Žid Vinz, Afrčan Hubert a Arab Saïd bezcieľne trávia svoje dni v betónovom prostredí predmestia a dávajú francúzskej imigrantskej populácii ľudské tváre. Nenávisť, míľnik francúzskej kinematografie, je odvážnym, znepokojivým a vizuálne výbušným pohľadom na štvrť „banlieue“ na predmestí Paríža. (Film Europe)
Videá (2)
Recenzie (182)
Skvele vykreslené prostredie, postavy ako živé, bez príkras a so zabitým koncom, ktorý ma pokúša dať rovno plné hodnotenie, pretože je výrečnejší o čo je nenásilnejší - žiaden morálny či akýkoľvek akcent, skrátka prásk a tma! (rámovanie príbehu metafórou o padaní a dopade na tom nič nemení) Tak to skrátka chodí, tak to je, presne takto si to človek zariadil a tak takto to aj má. ...Uvidím, keď sa uleží, na každý pád jeden z najlepších "autentických" filmov z ulice! ()
Kdyby bylo Haine natočeno po roce 2002, označil bych to za francouzský klon brilantního Města bohů. Jenomže Haine je o celých sedm let starší a tudíž je to originální film o drsném životě na pařížském předměstí. V průběhu filmu jsem měl dost smíšené pocity. Perfektní začátek, pak je to nuda až do scén s Asterixem, pak zase nuda, pak galerie, pak zas nuda, pak geniální závěr. Mrazivé, syrové a depresivní scény se prolínají s nudnými a prázdnými. Jenomže přesně takový je život lidí, o kterých mluví - chvílemi drsný, chvílemi prázdný a bezcílný. Pokud jde o technickou stránku - jednoduchá, černobílá kamera, chladný dokumentární styl, hiphopová hudba, která se k filmu hodí (jakkoliv hiphop nesnáším), celkem slušné herecké výkony (François Levantal ve vedlejší roli Asterixe, Vincent Cassel), scénář chvílemi skvělý, chvílemi zdlouhavý. Asi se budu muset víc zaměřit na moderní francouzskou kinematografii. ()
Jedno francouzské předměstí, rasová problematika, nepokoje, pouliční bitky a protesty, černobílá ruční kamera. La Haine má možná ambice nabídnout komplexní pohled na věc jako třeba In The Name of the Father v UK, ale v průběhu divák zjistí, že vlastně jen klouže po povrchu a zůstává tak pouze šokující, bez širšího rozměru, podobně jako třeba Romper Stomper. Ne že by dané téma a jeho zpracování nemělo žádnou cenu, nebo výpovědní hodnotu, ale jedno celodenní šaškování smradů po betonové džungli s pár syrovými momenty ještě legendu tesanou do kamene nedělá. ()
Známý francouzský herec Mathieu Kassovitz v Nenávisti dokazuje, že nejen herecký talent je mu vlastní, že je navíc i skvělým režisérem, ovšem zároveň i angažovaným umělcem, který dovede až neuvěřitelně přesně pojmenovat bolestná místa současné západní civilizace. Snímek o společnosti, kterou spaluje nenávist a která je ztracena v jejím začarovaném kruhu. Už sám koncept kvazidokumentární formy, k níž se váže černobíle laděný obraz, rámec vyprávění vsazený do jednoho dne, který je doplňován předěly - mezititulky v podobě časových údajů, maximálně autentický herecký projev a vulgární mluva a v řeči postav použitý argot a slang, explicitní důraz na míru násilí, nedějovost a paradoxní mimočasovost či spíše bezčasí snímku, které vytváří absurdní kombinaci s použitými časovými údaji v předělech, neboť ty vlastně ve vztahu k ději nemají žádný význam a slouží jen jako zdůraznění vším prostupující životní náplně hlavních hrdinů - totiž nudy. Vůbec nejvíce autentický je fakt, že v denním cyklu sociálně vyloučených hrdinů zcela chybí sada běžných denních rituálů, vyjma ranní hygieny tak úplně schází v integritě hrdiny složka superega - s většinovou společností ho vlastně nespojuje téměř nic... Skvostná je použitá hudba, která mnohdy dokresluje zobrazované scény lépe než tisíc slov (především pak live set "Nique la Police" od DJ Cut Killera). Prostředí sociálně vyloučené lokality má z pohledu nefrancouzského diváka zjevně univerzální rozměr, neboť některé aspekty lze vidět i v našich romských ghettech - život bez budoucnosti, absence vzdělání, drogy, hip-hop coby výraz odporu k systému a abnormálně zdatní breakující adolescenti točící se na hlavách, liší se jen počty ilegálně držených zbraní, počty zraněných i mrtvých a zatím ještě i míra nenávisti... Brilantní film. ()
Věta, která se táhla celým filmem, tedy "Svět patří nám", jednoduše předurčila budoucnost Francie. Dnes Francouzi nemůžou na svůj současný stav země vůbec nic říct, protože režisér Mathieu Kassovitz to neskutečně vystihl. A to to vystihl deset let dříve, než se tam nějaké veřejné nepokoje vůbec začali dít. Opravdu...klobouk dolů nad tímto filmem. Vystihuje totiž skutečné soužití naprosto různorodých lidí, kterým částečně ani nic jiného nezbývá, než žít pospolu. Vincent Cassel kromě toho zahrál perfektně. Bejt ve Francii spolek Sparťanskejch hooligans, zřejmě by z nich zbyly jen třísky na podpal pro jeden z pařížských krbů. ()
Galéria (43)
Zaujímavosti (14)
- Příběh o Grunwalskim na Sibiři, který vyprávěl stařík hlavním postavám na záchodě v Paříži, je pravdivý, režisér ho slyšel od svého kamaráda. (Elzevira)
- Režisér Mathieu Kassovitz začal psát scénář Nenávisti roku 1993 v den, kdy byl zabit sedmnáctiletý Makome M’Bowole. Zastřelil ho policista, který ho násilně vyslýchal na policejní stanici v Paříži. Mako zemřel připoutaný pouty k radiátoru při výslechu za to, že ukradl cigarety. Smrt tohoto mladíka upozornila na brutalitu francouzské policie. (Elzevira)
- V deviatej minúte si vo Vinzovej (Vincent Cassel) izbe možno na stene všimnúť plagát kanadského wrestlera Breta "Hitmana" Harta. (GTS_PUNK)
Reklama