Réžia:
Woody AllenScenár:
Woody AllenKamera:
Darius KhondjiHrajú:
Jesse Eisenberg, Elliot Page, Woody Allen, Penélope Cruz, Alec Baldwin, Roberto Benigni, Greta Gerwig, Alison Pill, Judy Davis, Ornella Muti (viac)VOD (1)
Obsahy(1)
Režisér Woody Allen při své cestě po Evropě tentokrát doputoval do hlavního města Itálie, kde si zahrál s osudy několika různých lidí. Film je složen ze čtyř povídek. V prvním příběhu přijíždí postarší manželský pár (Judy Davis a Woody Allen) do Říma, aby poznal nastávajícího své dcery, z něhož není její neurotický otec zrovna nadšený. Další příběh filmu je o prostituce (Penélope Cruz), která má za úkol splnit jakékoliv přání klientovi, jenž moc netuší, co po něm ta podivná žena chce. V následující části si italský dav splete muže (Roberto Benigni) s filmovou hvězdou a jeho život se otočí o 180°. V poslední povídce navštívíme mladý americký pár (Greta Gerwig a Jesse Eisenberg), jehož životem zamíchají dvě nenadálé návštěvy v podání Ellen Page a Aleca Baldwina. (oficiálny text distribútora)
(viac)Recenzie (395)
Do Říma s láskou, z Říma otrávený, nesraný a s otlačenou prdelí. Ve sedmasedmdesáti už by se měl člověk soustředit spíše na udržení moči a zkoušení nějakého slušivého kvádra do truhly a ne točit filmy za každou cenu! Nejproslulejší neurotický šereda dal světu nepochybně spoustu zábavy, orginality a stal se kultem, nicméně jsem toho názoru, že odcházet se má "na štítě". Jakmile jeden začne ucrkávat tolik milovanou ironii do inkontinenčních plen a zapomínat, do kterého šuplíku mu strčil ten Němec jeho úžasný sysel pro tumor, je nejvyšší čas vybrat si nějaký ultraluxusní dům s pičovatelskou službou a strávit tam zbytek dní slintáním nad fotkami polonahých třináctek. Zvyklý na jeho vysoký standard teď přemýšlím, jestli Wúdy už jen senilně rekapituluje, nebo dostal grant z Centro si Turismo, aby s pár profláklýma držkama narychlo splácal turistického průvodce mezi sedmi pahorky, který skryje dusivé výfukové plyny kolem chátrajícího Colosea a smradlavé splašky v Tibeře. O nic jiného se totiž nejedná! Já se chtěl, kurva, smát, a ne čumět na pár nedopečených, nudných postaviček a jejich unylé sexuální interakce mezi Fontánou di Trevi a Forem Romanem, na hony vzdálené mistrově dřívější invenci. Stařík už se nám holt kompletně vystříkal a já si příště pustím raději nějaké cigánské homosexuální porno s názvem "Do Roma s láskou". Nikdy bych neřekl, že někdy budu muset ohodnotit Allenův film jen jedinou, scvrklou, upocenou rudou hvězdou a to ještě s odřenýma koulema. Doba je zlá! ()
Průhledná, vyprávěním jen chabě opodstatněná snaha protlačit do filmu maximum záběrů malebných římských uliček a turisticky atraktivních lokací – pokud už je tematizován italský způsob života, pak bez nadhledu, perspektivou člověka nekriticky nadšeného vším italským (jídlem, operou, památkami i jazykem, který spadá mezi pár aspektů činících sledování snímku snesitelnějším). Minimum vtipů, nad kterými je třeba přemýšlet (i nad těmi nemnoha lepšími hláškami, které si Allen nechal pro sebe, je lepší moc nedumat) – častěji někomu něco „legračně“ spadne nebo je s někým přistižen in flagranti a úplně nejčastěji, tj. po většinu filmu, se prostě nic směšného neděje. Rezignace na složitěji vystavěné vyprávění – povídky kromě města a tématu lásky nic nespojuje, nijak se neprolínají, vzhledem k jejich různorodé míře fantastična by více smyslu dávalo, kdyby jedna následovala po ukončení předchozí. Nestydatý sexismus v zacházení s ženskými postavami – plastičtější hrdinky (Greta Gerwig, Judy Davis) dostaly výrazně méně prostoru než náruživá Anna, povrchní Monica a prostinká Milly, pro které představuje intimní sblížení s nedávno poznaným mužem stejně přirozenou náplň dne jako ranní hygiena. Ohrané zápletky i sdělovaná moudra – pakliže budete dost shovívaví, abyste přijali, že nám Allen filmem sděluje něco jiného než „navštívil jsem Řím a bylo mi tam krásně“. Přebytek allenovských neurotiků, nejspíš ve snaze ušetřit čas vymýšlením nových charakterů – tři roztěkané mužské postavy jsou na jeden film příliš. Výsledek? Nejslabší komedie Woodyho Allena (a to jsem viděl i Co je nového, kotě?). 50% ()
TOSCU JSEM INSCENOVAL V TELEFONNÍ BUDCE. Snad poprvé jsem měl u Woodyho filmu pocit, že jeho dialogy a styl, variace, popřípadě variace variací znám dokonale a nic moc mě nepřekvapilo. Kdyby historka o pěvci byla součástí jiného povídkového filmu, další dvě by mohli dejme tomu točit Coppola a Scorsese, bylo by to za stovku. ()
Další allenovský mdlý, přichcíplý film. Řím má silné kouzlo, ale to samo o sobě moc nezmůže. Příběhově je totiž To Rome with Love o ničem a co se humoru týče - no, občas jsem se pousmál, ale celkově žádná velká řachanda. Všeobjímající čitelnost a nezajímavost vládne všemu. Vždyť už jenom ten papírově nejsilnější a nejoriginálnější absurdní příběh o chlápkovi úředníčkovi, co se přes noc z čista jasna stane slavným... Každého napadne, že se vyvine tak, že stejným způsobem z čista jasna o slávu a přehnaný zájem novinářů přijde, přičemž bezprostředně poté si oddechne, ale časem se mu po slávě začne stýskat. No a ono fakt že jo. Ani z oceňované Midnight in Paris jsem nebyl uchvácen, ale to byl objektivně tak aspoň o dvě třídy lepší film než toto. ()
Po skončení filmu jsem si sednul v nejnemovaný žižkovský útulně na pivčo a musel přemýšlet proč mě ze srdce nekouká věčný město, tak jako v roce 2008 Barcelonský léto nebo v roce 2011Pařížský uličky, pak přišli ke stolu slávisti a začali mé myšlenky barvit na červenobílo a místo vnitřní pitvy mých pocitů jsem vnímal dialogy typu "tak co sešívaný, sokolící Vám pěkně rozdupali trávník, co ?" "velký hovno, vy se radší naučte kopat penalty rudokožci." Uznejte, že v takové atmosféře se o allenovských letních tripech opravdu těžce rozjímá. Naštěstí je tu ještě sladký domov, kde nejsou ani rudokožci, ani sešivanci, kde je jen jeden velkej zelenobílej klokánek a kde se v klidu dá odhalit výše zmíněná příčina. Vidím dvě. Podlě mě měl Woody hrozně málo času, aby se v něm Řím zabydlel a rozehrál až příliš mnoho partií. Film nepostrádá vtipné momenty asi největší byl v momentě když si Woody třese rukou s majitelem pohřebního ústavu, ani scény slintačky, kdy se na pokoji otevřou dveře, dovnitř vtrhne Penelopička zatřese těma svejma dudlíčkama a řekne "jsem tady a udělám vše co si budeš přát." Hmmm, to bych si taky nechal líbit a jen přání co bych měl k Penelopičce bych předříkal asi dva dny, ale bohužel poslední kdo v mých dveřích něčím třás byl starej tlustej pošťák se složenkou za plyn. I když ty Allenovský příběhy nepostrádali smysl a vnímal jsem je jako "obrazně řečeno" nezapůsobilo to na mně ani jako celek ani jako jednotlivé příběhy tak, abych z kina odcházel jak zhulený sluníčko, bohužel. ()
Předchozí Woodyho zastavení na pevninské části starého kontinentu (a ostatně i většina těch londýnských) jsou sice o třídu lepší, ale neznamená to, že by tato satirická fraška z Říma nebyla dobrá. To ona je; jen je zároveň i tuze moc přeplácaná, takže to dobré v ní (a není toho zrovna pomálu) je rozmělněno vším tím průměrným až špatným (a není toho zrovna pomálu). ()
,,ŽIVOT JE NĚKDY KRUTÝ. A ŽIVOT JE TAKÉ NESPRAVEDLIVÝ. I KDYŽ JSTE SLAVNÝ A BOHATÝ... ANEBO CHUDÝ A NIKDO VÁS NEZNÁ. TAKŽE KDYBYCH SI MOHL VYBRAT... BÝT BOHATÝ A ZNÁMÝ JE ROZHODNĚ LEPŠÍ.“..... /// Američanka jede do Říma a potká okouzlujícího Itala u fontány … no jako v těch červenejch knihách. Pak zamilovanej páreček, pak další páreček, pak …. prostě obyčejní lidé potkávaj ty slavný, odhalujou se památky, slavný árie, někdo prožívá trapas, jinej se zas připravuje vstoupit do víru vášně a ten zas prožívá ten nejabsurdnější sen (nebo skutečnost?). Řím a Allen mají svoje erotický a absurdní kouzlo a plní tajný a vysněný fantasie chlapů od 18ti do 100 (???) let. Smyslnej Řím plnej neřesti a pochybnejch (ne úchylnejch!) lidskejch vlastností. Černo-vtipná, lehce přehánějící milá píčovina s dobrým castingem a plná příběhů, vyprávěná (řek bych) s láskou. Mě tyhle Allenovky plný spontánně chybujících lidí, stárnoucích mužů (a mladejch žen) vcelku bavěj. /// NĚKOLIK DŮVODŮ, PROČ MÁ SMYSL FILM VIDĚT: 1.) Pochopím, proč má soused v obejváku sprchovej kout. 2.) Chcu vidět oblíkat Penélope Cruz kalhotky (takový ty provázky, jak v nich je určitě zima). 3.) Chystám se s mladou (nebo se starou) do Říma. 4.) Thx za titule ,,ovation“ a ,,jives“. /// PŘÍBĚH *** HUMOR ** AKCE ne NAPĚTÍ ne ()
Newyorská neuróza může být okouzlující, ale nikoli v kombinaci s taliánskou hysterií. Okouzlil mě jen příběh svaté čtveřice Ellen Page-Jesse Eisenberg (alias Woody junior)- Alec Baldwin-Greta Gerwig, kde Allen ústy sarkastického (anti)Amorka Baldwina demaskuje herecké pózy a pseudointelektuálky, které od Rilkeho četly jediný verš. Zajímavá je i metafora geneze a rozplynutí bulvární slávy karikatury italského úředníčka v podání Roberta Benigniho, ale původně hravá metafora se zvrhne v absurdní frašku, v níž vidíme jen další a další neumělé karikatury, které by pravděpodobně po třech dnech ve Věčném měste stvořil jakýkoli turista s průvodcem (not so) Lonely Planet. Notoricky známé je i vyjádření Woodyho Allena, že důchod=smrt, což mu jeho manželka-psychiatrička v podání skvělé Judy Davis nezapomíná připomenout. Woody Allen má ze smrti zjevně vskutku strach, protože v tomhle filmu se jeho osobnost roztrojí (Eisenberg, Baldwin, Allen) , snad aby stihl všechno říct. Nápad se sprchou na operní scéně je poprvé geniální, ale opakovaný vtip není vtipem. A poslední kousek maloměšťáckých manželů, jejichž život má zachránit (trapná) nevěra, mě uspával, přestože Penelope Cruz byla exaltovaná jako vždycky. Italové vyšli z Říma nejen jako napomádování špageťáci, ale jako dokonalí idioti. Možná jsem studený psí čumák, ale zdá se, že horko Woodymu nesvědčí. Arridiverci, Roma, Goddag, Kobenhavn. ()
K Itálii mám velmi vřelý vztah a nejedno dílo nejslavnějšího newyorského neurotika se u mne setkalo s pobaveným úsměvem, ale tentokrát tomu něco chybělo. Nevím přesně co, ale nepocítil jsem potřebu ihned si koupit letenku do Říma a to je určitě chyba filmu. Abych však jen nehaněl, tak pochválím skvělého pěvce ve sprše, kouzelné loupežné přepadení, skvělé komenty zkušeného architekta a on samotný imbecille Woody to taky nezahrál špatně. Jen ta atmosféra Říma mi doma nějak nevznikla. ()
Konec srandy, Allen nám začal vejdělkovatět. Pořád je to docela příjemný film na pohled, ale polopatické životní pravdy bolí. A chytré to není rozhodně ani takhle maličko. ()
Faktem je, že Do Říma s láskou je spíš takový úsměvný, pohodový a nenáročný „romanťák“ než komedie s výbornými dialogy přerůstajícími do památných hlášek (na co je Allenův fanoušek normálně zvyklý, a proto může být tímto filmem zklamán). O humor se tu od začátku starala téměř výhradně linie se samotným Woodym (sprcha na pódiu mě spolehlivě sundávala, opravdu libový nápad!), na ty ostatní jsem se naladil až v průběhu snímku, tedy na všechny kromě té s Ellen Page, u které jsem se nudil, a do struktury vyprávění mi vůbec nezapadala. Vzhledem k ohlasům jsem čekal raději pouze průměrnou podívanou a tu mi také vrchní Neurotik naservíroval, takže za mě to budou lepší 3*. „Pane Bože! Syn je komunista, táta hrobník a máma bude mít asi lepru?“ ()
Kultivovanější Poledňáková, to je přesný. A Řím mě strašně neba. 50% ()
Vyčpělý Allen. [Kino] ()
Allenův první film, který mě nebavil. Povídky postrádají jakékoliv kouzlo, vtipné pasáže nefungují, vývoj děje je nudně plochý a k polovině postav jsem nedokázala cítit sebemenší sympatie. Pokud chcete vidět nějaký Allenův film, který oslavuje krásy Evropy, pusťte si radši Půlnoc v Paříží. A pokud toužíte po Woodyho pohledu na život slavných osobností, dejte raději přednost Celebritám (ve kterých měl, shodou okolností, původně hrát hlavní roli také Alec Baldwin). ()
Woody a přehlídka italského manýrismu. Tohle jsem měla vypnout hned, jak se objevila fontána di Trevi. ()
Allen zřejmě definitivně dává poctu všem nejromantičtějším místům v Evropě. Už po několikáté natáčí stále stejně zábavnou a neskutečně "za srdce chytnoucí" story několika lidí/dvojic, které prožívají vše od zamilování, přes každodenní rutinu až po bouřlivé rozchody a hledání smyslu života. Woody Allen je tradičně silný v dialogových liniích a strhujícími scénáristickými přesmyky v až intimně osobních rozprávkách/myšlenkách hlavních hrdinů. Je to velmi opojné a velmi šikovně natočené. Jen bohužel pro velmi specifickou sortu diváků, kteří mají takovéhle příběhy rádi a vidí v nich alespoň částečný odraz svého romantického já. Pro zbytek to bude jen prázdný blábol - stále stejně na jedno brdo, s neskutečně luxusně vypadající Penelope Cruz. ()
Od Woodyho bez lásky. Naprosto nenápaditá a ve většině příhod i totálně nudná "allenovka", která nemá absolutně čím překvapit a navíc obsahuje i několik spíše wtf scén. Woody jakoby se vyčerpal na výborné Půlnoci v Paříži a zde jede na setrvačník bez jakékoliv špetky invence či emoce. Tak snad zas příště. ()
Americká turistka, márne hľadajúca fontánu Di Trevi. Ľavicový právnik, vždy ochotný pomôcť. Vzniká tak prvý pár. Aj prvá poviedka. Dôležitú úlohu v nej zohrávajú otcovia mladých snúbencov. Na jednej strane americký, hypochondrický divadelný a operný režisér, a na strane druhej majiteľ pohrebného ústavu, ktorého koníčkom je spev operných árií pri sprchovaní. Druhá poviedka je o páre, ktorý prichádza do Ríma nájsť nové perspektívy a azda aj nové profesijné príležitosti. Všetko im zamotá príchod nevolanej (no niekým zaplatenej) kurtizány na izbu mladého muža. Prichádza zľahka odená práve v momente, kedy je tento v spodnom prádle a jeho žena išla do kaderníctva. Vzápätí za prostitútkou vtrhnú do izby mladíkovi veľmi konzervatívni príbuzní. Manželka sa popri hľadaní salónu krásy zapletie so známym hercom aj hotelovým lupičom. Tretia poviedka sa nesie v znamení ustáleného partnerského páru, ktorý navštívi na ženino pozvanie jej sexuálne atraktívna priateľka. Ľady sa trhajú, partner neodolá vášni, napriek upozorneniam staršieho Američana, presne odhaľujúcemu zvody sexuchtivej, no neveľmi stálej kamarátky - herečky. No a napokon tu je obyčajný, predvídateľný úradník, ktorý si načas užije nečakanej mediálnej slávy, typickej prívalom superprimitívnych otázok a skenovaním intímneho súkromia. Týpek si vďaka tomu v posteli užije zopár atraktívnych mileniek, aby sa po presune slávy na inú persónu opäť spokojne vrátil k rodine. Nenáročná poviedková rímska jazda. Ukazujúca, že v Ríme popustí skoro každý uzdu svojím vášňam. Chlípnosti sa totiž v Ríme po tisícročia úspešne darí. Celok je dôsledne hudobne zaštítený typickými italo motívmi, odkláňajúci sa od allenovsky typickej jazzovej jazdy. Za mňa spokojnosť. Veď cieľom nebolo urobiť nejakú sofistikovanú záležitosť, ale odľahčenú taliansku komédiu. 70%. ()
Woody by měl přejít na systém film za tři roky, aby měl čas na vymýšlení zápletek a následné pilování scénáře. Prostě by tahle totální scénáristicko-režijní legenda potřebovala, aby jí někdo občas řekl, že to nebo tamto se povedlo méně. Co na tom, že tu máme výtečné herce a líbivé římské kulisy. Allen se dál kochá krásami evropských velkoměst, ale zapomíná u toho tak nějak bavit. Je to celé bez života, povrchní, mdlé. Paralelně se k nám dostávají čtyři nesouvislé příběhy, z nichž ve dvou se řeší pochybná sláva a uznání, zbytek vyplňují klasická allenovská témata: tudíž vztahy nebo nevěra. Jenže chybí hořkost, na kterou jsme u něj zvyklí, chybí energie a snaha o překvapení. Chybí jednotící prvek, postavy z jednotlivých linií se neznají, celé je to takové odtažité, sebestředné (ostatně nejlepší vtípky si nechal Allen pro sebe, jindy se smát moc nebudeme). Allen-herec nicméně alespoň dokáže před kamerou pořád zaujmout, celé to sehrál s grácií. Ostatní jsou rovněž fajn, jenže nedostávají zdaleka tolik prostoru, kolik by si zasloužili, takže třeba prostitutky Penélope Cruz si moc neužijeme, naopak přesná je Ellen Page. Ve výsledku je to ovšem zoufale málo, Allenův typický humor v každé třetí větě mi začíná moc a moc chybět. 55% ()
Poslední film, který režíroval Woody Allen a který jsem ještě neviděl a on to zrovna musí být jeden z jeho nejslabších… To Rome with Love začíná slibně, několik příběhů, hodně sympatický casting (i když nevím, kde vzali, že zrovna Ellen Page je holka, do které se každý chlap zamiluje, fakt tu herečku mám rád a líbí se mi, ale zrovna do téhle role by se mi hodila např. Jennifer Lawrence, ale to je můj subjektivní pocit) a hlavně jedno z nejkrásnějších měst na světě v hlavní roli. Člověk by si řekl, co se může pokazit? Odpověď je vše, pokud budete riskovat, jako Woody, se stylem vyprávění. Nejde ani o to, že by ty příběhy nebyly zajímavé, ony jsou, ale nepůsobí kompaktně jako celek a na konci ve vás zbude takový nemastný neslaný pocit, že tohle mohl natočit prakticky kdokoliv a možná i lépe. Za pár vtipných momentů (zpěvák ve sprše) a casting (Penélope je prostě zlatíčko) budu ještě mírný a dám 50 %. ()
Reklama