Réžia:
Martin McDonaghScenár:
Martin McDonaghKamera:
Ben DavisHudba:
Carter BurwellHrajú:
Colin Farrell, Sam Rockwell, Christopher Walken, Woody Harrelson, Olga Kurylenko, Tom Waits, Abbie Cornish, Gabourey Sidibe, Kevin Corrigan, Željko Ivanek (viac)Obsahy(2)
Scenárista Marty (Colin Farrell) se zoufale snaží dokončit svůj nejnovější scénář, ale chybí mu inspirace. Tu se rozhodne hledat u svých dvou kamarádů: poněkud výstředního a většinou neza-městnaného herce Billyho (Sam Rockwell) a silně nábožensky založeného Hanse (Christopher Walken), který má za sebou poměrně působivou kriminální minulost. Tihle dva se příležitostně živí krádežemi psů, které po vypsání odměny vrací jejich zazobaným páníčkům. Proti tomuhle výnosnému byznysu má velké výhrady Billyho okouzlující přítelkyně Angela (Olga Kurylenko). Její obavy se mají brzy potvrdit…
Naštěstí Billy a Hans právě jednoho čtyřnohého mazlíčka unesli. Ovšem naneštěstí tenhle pes patří psychopatickému gangsterovi Charliemu (Woody Harrelson), který svého malého psíka nade vše zbožňuje. Charlie je nepředvídatelný, extrémně násilnický a rozhodně nemá potíže zabít každého, kdo má se zmizením jeho psa cokoliv společného. Vypadá to, že Marty bude mít o nadměrné množství inspirace postaráno. Ale dokáže s šíleným Charliem v patách zůstat naživu tak dlouho, aby scénář dokončil?
(Bioscop)
Recenzie (979)
Nesmírně barvitý film, zejména co se scénáře týče. McDonagh vzdává hold samotné fabulaci filmových příběhů, snaží se být trochu podvratný, trochu si utahovat ze stereotypů gangsterek a následně i sám ze sebe. Přidejte k tomu šílené postavy, absurdní situace, mimoňské dialogy a máte z toho dort, který by nedali dohromady ani pejsek a kočička. Film tedy není příliš koherentní, snaží se dokázat příliš a to mu v určitých místech přerůstá přes hlavu. Ovšem i tak by to byla velice zajímavá a kvalitní podíváná! Jen bohužel díky tomu všemu bláznovství se trochu vytrácí napětí, osudy postav se nedají dokonale prožívat a celkovou gradaci zachraňuje až Walkenův příběh o vietnamském psychopatu... 7/10 ()
Velmi pohodové a hravé - to mám rád. I když originalita se nekoná (nezachází to dál než Altmanův Hráč) a novodobý kult taky ne, funguje to. Jako film do kina s kámoši nebo na párty víc než ideální. ()
Billy jako Martyho múza, průvodce a hybatel veškerého dění. Takřka neustálé prolínání fikční reality a fikce ve fikci, pohrávání si s žánrovými pravidly, množství odkazů na filmové postupy či snad přímo díla, vysoká míra sebereflexivity. Promyšlený film do posledního puntíku tematizující mimojiné i jistou znuděnost dnešní společnosti a vyprázdněnost současného světa ("zabíjím lidi, aby můj kamarád měl, o čem psát a já se na nějakou dobu zabavil"). McDonagh ví a umí. ()
Ten tarantinovský styl mi zprvu neseděl a hrdinové mi přišli trochu moc okázalí lúzři. Ale jak se postavy a vztahy postupně prohlubovaly, z wannabe excentrické blbiny se začal stávat příběh se srdíčkem, hravý, překvapující, vtipný a dojemný. A s moc fajn herci, z nichž mě nejvíc bavil walkenující Walken. ()
Když se před časem v kinech objevil snímek V Bruggách, jednalo se o vzácný případ, kdy se filmová kritika shodla s filmovými fanoušky na mimořádných kvalitách díla a zrodil se film, kde v úzké symbióze funguje jak zábavná složka filmu v podobě černohumorné gangsterky s charismatickými postavami z podsvětí, tak i dramatická existenciální rovina, která posouvá tenhle kousek až k oblasti filmového artu. Jméno režiséra se stalo pojmem a jeho ego očividně posílilo, protože Sedm psychopatů je na první pohled ambiciózní kousek, ze kterého sebevědomí a očekávání úspěchu jen čiší. Jenže na rozdíl od Brugg tady funguje pouze první rovina - rovina ujeté kriminálky s bizarní motivací (anti)hrdinů, děsně cool postav a černého humoru založeného na násilí. Sedm psychopatů se veze na vlně, kterou v 90. letech odstartoval fenomenální úspěch Pulp Fiction. Martin McDonagh vlastně natočil film tarantinovější než sám Tarantino. V Bruggách zasadil své postavy do reálného prostředí a obdařil je logickou motivací, tady jde na první pohled o umělý scénáristický konstrukt, kde to skřípe a drhne, kam se podíváš. Samozřejmě pokud všechny postavy představují ukázkové psychopaty, můžete všechny scénáristické kotrmelce a přešlapy omluvit tím, že od bandy psychopatů se přece nic jiného čekat nedá. Ale s touhle berličkou se nespokojím. Hrátky s žánrovými pravidly předvedl na mnohem kultivovanější úrovni už Altman ve svém Hráči, takže nemám důvod s hodnocením jít výš než na 2* - a to se snažím narozdíl od komentáře v hodnocení Sedm psychopatů nesrovnávat s Bruggami. A naopak se snažím tenhle film vnímat výhradně jako komedii, protože v poloze dalších dvou žánrů, tedy krimi a dramatu, osudově selhává. Martin McDonagh si sice ani tentokrát neodpustil pokus o scénu s myšlenkovým přesahem, ale vzhledem k celkovému charakteru dílka působí spíš cizorodě a bez katarze - viz završení životní pouti zabijáka Vietkongu. Celkový dojem: 45 %. Pokud ale máte rádi hlášky, prostřelené hlavy a přehrávající dobře se bavící herecké hvězdy, nebudete zklamáni a můžete jít s hodnocením výrazně výš. ()
Je MacGuffin károvej kluk, nebo je zkárovanej kluk McDonagh? Něco o tvůrčím bloku, možné symbióze pacifismu a násilí ve filmu a okřídlené frázi, že nejlepší scénáře píše sám život. Meta meta omeleta. Jen je trošku zvláštní, že se opovrhuje hollywoodskými zvyklostmi a přitom když občas něco probleskne z jejich intencí, přináší to nebývalé grády.. ()
[imdb: 7.5/10] | me: Film, ktorý sa nezvládne udržať v stanovených hraniciach svojho štýlu a prejde až do nezmyselnej absurdity. Všeobecne mi vôbec takéto "crazy" vyvrcholenia nevadia, ale v tomto prípade mi to neprišlo vôbec vhodné. Chcelo by to trošku ubrať na absurdite a netlačiť až tak na pílu. Celkovo to má však zaujímavú koncepciu a vďaka hereckému obsadeniu aj vtipné drsnú atmosféru. Ja by som však v tom závere trošku ubral a nechal tak filmu vystavanú dôstojnosť. Proste ten prehnaný (už moc nezmyselný) záver ma rozladil. You didn't think I was what? Serious? You think I'm not serious just because I carry a rabbit? ()
Masakr za tónů country písniček./// Woody Harrelson je boží, i když se opakuje. McDonagh napsal a natočil film, ze kterého potenciál přímo stříká, bohužel jej ale nevyužil, takže skvělé momenty střídají nudné pasáže s místy samoúčelným násilím, které prostě není vtipné. Své diváky si to však určitě najde (pokud se smějete hlavě, která se rozprskne po rozstřelení brokovnicí) a pár scén má zaděláno na to, aby se staly kultovními. Bohužel však nadsázka není z Psychopatů vždy tolik patrná a ani vynikající herci nezachrání nesoudržný scénář. A finále je natahované. 65 %. [Kino] ()
|| Scenár: Martin McDonagh | Hudba: Carter Burwell | Produkcia: Marin McDonagh, Graham Broadbent, Peter Czernin | Distribúcia: Momentum Pictures (UK), CBS Films (US) | Štúdio: Film4, British Fim Institute, HanWay Films, Blueprint Pictures | Rozpočet: 15 miliónov $ | Tržby: 19,422,261 $ || Film, ktorý srší Farrellovskou divnosťou ala In Brugges. Ale tu je to na takej úrovni, že občas človek ani nevie, čo tým chcel autor povedať. Multinadhľad a výklad filmu nutný k nadpriemernej zábave. Inak sa divák trápi. ()
S rozpočtom 15melkov bolo jasné, že takýto herecký ansámbel sa do tohto filme nehrnul kvôli vidine nejakého mega zárobku. Z tržieb sa niečo skásnuť dalo, ale tie na moje prekvapenie, podobne ako neprekonateľná pecka In Bruges, veľa vody nenamútili. Bežný divák teda buď stráca súdnosť alebo definitívne rezignoval na úroveň komerčného mainstreamu. Krízou to nebude, keďže sa zjavne držíme známeho výroku "Dajte ľuďom chlieb a hry, a budú spokojní" a lámeme rekordy v návštevnosti. Ostáva tak len dúfať, že môj čierny kôň a obľúbenec McDonagh nezanevrie na filmový priemysel a nezanevrú naňho ani štúdiá a investori. Pretože takéto potrhlé scenáristické skvosty, ktoré budú mať v budúcnosti tutovo prívlastok "kultová klasika", dnes už netočí hocikto. Veď postavy majú potenciál ako z filmov Tarantina, či Ritchieho. McDonagh má cit pre pointu a načasovanie a hlavne, no jediné, čo na čo nemá nos, je marketing a propagácia. 80%. ()
Je to jako film od Tarantina. Jen s tou výjimkou, že zatímco na Tarantinova tvorba mě většinou nechává naprosto chladnou, u Sedmi psychopatů jsem se v kině skutečně bavila. ()
Martin McDonagh se tu vesele předvádí jako Chuck Norris mindfuckingu křísnutý multikulturním mesianismem. Pokud jde o podvratnost formy, je skutečně precizní: každičké tvrzení, které se ve filmu objeví, ať už slovem nebo obrazem, bylo už v tu chvíli použito proti sobě i proti vám. Téměř neexistuje moment nebo záběr, detail v settingu, který by už nebyl cinklý a podvrtnutý, tak jako i celý rámec. Ostatně soudím, že není na škodu zvolnit a plně si kompozici tohohle hluboce propracovaného filmu vychutnat napodruhé, s přestřelkami dialogů, s vtípky misanscény, ale i s dozníváním myšlenek... Při vší úctě nemyslím, že to jde pobrat všechno najednou, i napodruhé jsem měla náruč plnou. Protože pokud jde o formu, pak bych plně souhlasila s komentářem Mattyho, který její podstatu popisuje svědomitěji a výstižněji než já, ale v hodocení a vnímání obsahu filmu se zásadně rozcházíme: já totiž refektuji, emočně i myšlenkově, že všecky ty ironické vtípky, sarkastické legrácky a zvraty v ději tu nejsou samoúčelné, resp. že to není jen oddychová reflektivní komedie o filmových žánrech pro náročné, ale že se nakonec všechny nezbytné úvahy společně otáčejí, rezonují a vibrují okolo té jedné hlavní, nosné a téměř až pateticky humanistické myšlenky... ---- Nápovědou k ní je už to, že hlavní hrdina Martin (sic!), který píše holywoodský scénář o sedmi psychopatech, je zarytý pacifista a odmítá psát o násilí, natáčet o něm film a tím je paušalizovat a posilovat, a ten základní rozpor v sobě, tu vnitřní bitvu svých démonů marně hasí alkoholem.... a přitom ji řeší se svými postavami při psaní svého scénáře k filmu, v němž to celé právě sledujete... scénáře k filmu, který je ve své nejhlubší podstatě a po celou dobu výsměšnou a laskavou pitvou násilí, jež je za každé situace absurdní a zbytečné, jež se rodí z nedozrálých a nepochopených emocí, když jim netrpěliví lidé podléhají dřív, než je rozlousknou. A film je od počátku (ale víte to až zpětně a vnímáte to až napodruhé) důkazem katarze, kterou Martinova osoba prošla, a vyprávění se nese v oproštěném a rafinovaném nadhledu. Narozdíl od mého přepisu to tedy Martin (postava i autor filmu) podává značně nepateticky, asi jako by to točil Tarantino, kdyby se vyvíjel trochu jinudy (to srovnání s Tarantinem je na místě obecně, ale s tím, že McDonagh svou tvorbou Tarantina nenapodobuje, ale opravdu působí jako jeho jinak ujetá a šmrncnutá a plnokrevně osobitá verze). ***** Ještě nevyžádaná pozámka navíc a úplně bokem: Podhodnocení tohohle filmu mě upomíná na jiný výtečný a výtečnický snímek, kterému bylo ukřivděno z nepochopení, že se jedná o mindfuckingovou žánrovou reflexi: diváci kdysi ještě krutěji nedocenili formu, obsah a myšlenkovou pointu snímku Ask the Dust, čehož dodnes nepřestávám litovat. ***** Užívám si, jak jsou všechny dosavadní McDonaghovy filmy stejně tak urvané ze řetězu a nespoutané jako do puntíku zorchestrované a vážně míněné a přes veškerý sarkasmus a ironii po pokraj plné bláznivé a nakažlivé radosti z tvoření a chápání a z té nejryzejší úcty k životu. Těším se za pár dní na projekci Tří billboardů a jsem dost zvědavá, kam to celé ještě posunul. *~ () (menej) (viac)
Skvěle mi to sedlo. Tahle mozaika příběhů, kterou se táhne motiv psaní scénáře a... ehm vražd, má všechny potřebné ingredience. Každý psychopat má svoje a zamilujete si je úplně všechny. Příběhy se vrství, propojují a celou dobu netušíte co se stane v dalších deseti minutách. Sam Rockwell hraje jako život, Christopher Walken je jedním slovem boží a Colin Farrell jako možná inkarnace samotného režiséra příjemně pasivní. Martin McDonagh se ze spisovatelské krize vypsal příběhem o spisovatelské krizi a ještě se mu povedlo zachovat ten nehorázně stylový název. Snové sekvence (i když ty jsou obvykle ve filmech pro teplouše) jsou tu víc než povedené. Jinak se vsadím, že tenhle film se nepodaří nikomu "povyprávět", to se musí vidět. Pac. ()
První, co mě napadlo po doznění závěrečných titulků bylo "Tak tohle bylo ONO?" V hloubi duše jsem věděla moc dobře, proč se shlédnutí obávám jako čert kříže.. Je to přestylizované, překombinované, "převrstvené", přetarantinované. Srovnání s Tarantinem je bohužel skutečně na místě a to u mě znamená více otravných povzdychů a protáčení očí v sloup. Na druhou stranu.. první polovina je vážně jízda s nádechem originality, která o to víc potěší právě proto, že si dělá srandu z vyždímaných hollywoodských scénářů a zároveň sama ze sebe. Farrell je sympaťák a Abbie Cornish bylo až trestuhodně málo, zbytek obsazení mnou nijak nehnulo. Zhruba ve druhé polovině se film přehoupne do nudného kafrání v poušti, které paradoxně zdárně vystihl svou hláškou Billy - Rockwell ("No shoot-outs, no pay-offs. Just human beings talking." - "What, are we making French movies now? That sounds like the stupidest ending."). Škoda, snad kdyby se autor zaměřil více na hlavní příběh, než na linie okolo a snahu vymyslet kultovní hlášky století... (Mimochodem, ta vyšla vniveč). ()
Dobré, až překvapivě dobré. V obsazení najdeme plno zajímavých herců, kteří mezi sebou navíc koexistují přirozenou formou. Samotný námět je velice dobrý a dalo by se říci, že i celkem originální. I přes vynikající scénář a režii tomu přecejen něco chybělo...80% ()
McDonagh si ukousnul až příliš velké sousto a po geniálně jednoduchých Bruggách přináší snímek, který se chvílemi dost ztrácí ve své vlastní podivnost a komplikovanosti. Herecky je to samozřejmě parádní, Rockwell zde zase naprosto ruluje a hlášek a památných momentů zde každý dostane dostatek. Linie o psaní scénáře ale většinou moc nefunguje a celý film se díky ní malinko rozpadá. 70% ()
Mé tehdejší výbuchy smíchu a tetelení se blahem nad absurdními situacemi, které přinesl režisérův předešlý peprný kousek V Bruggách, jsou ty tam. Nelineární vyprávění, absurdní humor, nečekané zvraty, násilí, výsměch Hollywoodu, bortění zajetého – všechno možná vypadá na papíře fajn, ale na plátně je to v tomhle případě matné, odtažité a... takové divné. Na hlavním psím únosu, který se dvakrát nevyvedl, se nabalují další linie, postavy, jejich osudy, odbočky. Colin, Woody, Sam, Abbie, nápad, černý humor, nadsázka – vše a všechny, co mám rád, jenže to všechno až nepříjemně často zastupuje nuda a Seven Psychopaths jsou tak pro mě bohužel jen podprůměrnou zábavou pro daný okamžik. Já tu šťávu prostě neviděl!! ()
Takže je to (alespoň u mě) oficiální. McDonagh je pro mě Tarantino, kterému rozumím (respektive, u kterého chápu, proč je populární). Seven Psychopaths přitom pro mě zpočátku bylo zklamáním, čekal jsem, že se nasměju trochu víc, ale jak film pokračoval a pokračoval tak si mě nenápadně získával na svou stranu a po skončení jsem měl takový krásný pocit, že se všechno tak nějak nenuceně propojilo a že já viděl film, který snad jednou získá kultovní status, protože by si jej zasloužil. Casting se povedl na jedničku, hlavní hvězdou překvapivě není Colin Farell ale Christopher Walken, který si ukradl zřejmě nejlepší scénu ve filmu SPOILERY! a to dokončení příběhu vietnamského vojáka. Taky musím uznat, že McDonagh má koule, když postaví propagaci filmu na (mimo jiné) Olze Kurylenko, která ve filmu stráví asi dvě minuty. KONEC SPOILERŮ! Upřímně řečeno, čekal jsem film, u kterého se smíchy potrhám. To jsem nedostal, ale dostalo se mi něčeho lepšího - filmu, na který se s chutí podívám podruhé, potřetí… a tak dále. 100 %. ()
Martin McDonagh si na sebe předchozími snímky upletl obrovský bič a Sedm psychopatů se mu navzdory hvězdnému obsazení a slibnému námětu už tak nepovedlo. Naštěstí nevznikla vyloženě špatná věc, jenže člověk si stejně říká, že se to přece dalo natočit trochu jinak než vykrádáním Coenů a Tarantina. Film odsýpá i díky skvělému soundtracku, čas od času zazní fakt dobrý (většinou černočerný) fór... Jen škoda, že hlavní postava mi připadala úplně zbytečná a způsob, jakým ji Colin Farrell zahrál, mrtvolně mdlý. Tři a půl hvězdy nakonec zaokrouhluji nahoru právě za herce (Christophera Walkena a Sama Rockwella především) a za celou tu závěrečnou část v poušti (včetně epilogu), která byla vážně skvělá.__P.S. Většina scén, které mi v Sedmi psychopatech scházely, je na DVD mezi vystřiženými... Tak aspoň něco. ()
Poměrně specifický humor, na který musím být naladěna. Tady jsem byla možná o něco víc, než V Bruggách. Prostě sejm se bavila. ()
Reklama