Réžia:
Markus SchleinzerScenár:
Markus SchleinzerKamera:
Gerald KerkletzHudba:
Lorenz DangelHrajú:
Michael Fuith, David Rauchenberger, Christine Kain, Ursula Strauss, Victor Tremmel, Gisela Salcher, Simon Jaritz, Markus Schleinzer, Gerda Drabek (viac)Obsahy(1)
Michael je spořádaný rakouský úředníček, který žije svůj osamocený, pedanticky uspořádaný život v malém rodinném domku s garáží… a sklepem. Každý večer se zatahují rolety a za nimi se začíná odehrávat příběh, který má zůstat Michaelovu okolí zcela utajen. Ve sklepě se totiž skrývá tajemství, které pověst spořádaného muže staví do úplně jiného světla. Film Markuse Schleinzera, bývalého castingového režiséra Michaela Hanekeho, vyvolal ve své době bouřlivý odpor pro svůj metodický, observační přístup k tabuizovanému tématu sexuálního násilí. Schleinzer částečně čerpá z Hanekeho klinického stylu, ale přidává k němu velmi temný humor. Nejde o žádný voyeurismus, ale detailní portrét vyšinutého člověka a jeho pečlivě budované masky, kterou nejlépe vystihuje Michaelův oblíbený song, rozjásaný šlágr „Sunny“ od Boney M. (Artcam Films)
(viac)Recenzie (114)
Svatým Pederastem vřele posvěcená homoseksuální deviace zdaleka není jen tolik oblíbenou kratochvílí kléru. Na scestí se lehce dostanou i mnohé jejich ovečky, protože správné příklady prostě táhnou, a docela se divím, že to ještě hysteričtí parafilici a jiní pacienti z LGBT+DDPPP (Další Deviace, Psychické Poruchy a Parafílie) nenormalizovali, protože třeba v takovém starověkém Řecku to přeci bylo úpa přirozené a totálně napohodu. A kdo jiný o tom dokáže natočit citlivý a romantický sklepní film než partička z křesťansko-demagogické progresivní země s hrdou tradicí onkla Fritzla. Chvílemi sice zdlouhavě civilní a nemluvný, ovšem i tak hodně solidní a sugestivní humus, jehož největší doménou je dokonalé obsazení hlavní role. Míša Fuj(th) je prostě fascinující úchyl, toho museli hledat fuckt dlouho, a vypadá i působí jako vystřižený z obálky nejnovějšího Almanachu pederastů. Ovšem když se tu podívám na fotku režiséra, tak vám nevím, jestli si kluci prostě jen tak mile nezvizualizovali v rámci terapie své masturbační fantazie. Doporučuji k pobavení zejména hysterickým matkám v laktační psychóze, bukanýrům, jímž jejich klystýr připadá starý, a samozřejmě všem růžolícím otylým osmiletým klučinům jako memento, aby se nevzdalovali od rodičů a nikdy sami nelezli do sakristií nebo na dětské motokáry. ()
A short story of a lonely guy ()
║Rozpočet $-miliónov║Tržby USA $15,715║Tržby Celosvetovo $85,000▐ Rakúsko je zem zvrhlíkov, ináč zas dosť pestrý film, dejové zvraty nechávali stále v napätí /60%/ ()
Zralý, soustředěný a precizní debut castingového režiséra Jessicy Hausner a Michaela Hanekeho. Pověst, že se jedná o plagiát Hanekeho stylu je falešná. Schleinzer se svým mistrem nechal v mnohém poučit (prudký střih, chladná, analyzující kamera, televizní zpravodajství v podkresu), ale jde svou cestou. Zdaleka není tak chirugicky precizním patologem děje, nebojí se do něj ponořit, použít sarkasmus, více propojit události a nedělat jen úsečné hanekovské fragmenty náhody. Michael je strhujícím ponorem do abnormální normálonosti pedofila. Navzdory vyhrocenému tématu má uměřený a civilní tón, dokáže se vcítit a nemanipuluje. Hypnotický sled scén v závěru graduje a končí typickým střihem "do tempa" přesně ve chvíli, kdy končit má. Vedle Dresenovy Konečné uprostřed cesty jasný vrchol 46. ročníku MFF Karlovy Vary. ()
Skvělý zneklidňující film z post-fritzlovského Rakouska o absolutní hranici mezi soukromým a veřejným životem. Rozhodně neplést se stejnojmenným filmem Nory Ephron :) ()
Všechno bylo precizně a na hraně ukočírované, ale stejně vás bude mrazit ještě dlouhou dobu po tak děsivém filmu. Jak struhadlo na moje srdce působil celou dobu, kde jsem se cítila strašně bezmocně a zoufale při vědomí, že takové osoby byly, jsou a budou a kde veřejnost o nich ani neví. Může to být váš soused, váš bratr, váš kolega, syn....hrůza. Vůbec nebylo zapotřebí množství slov, což byl velmi dobrý režijní tah. Nepodcenil diváka, ono opravdu není těžké domýšlet se i když v tomto případě jsem se tomu naopak urputně bránila. Markus Schleinzer je zřejmě i velmi dobrý psycholog, protože ten chlad a zrůdnost Michaelovy osoby na mě čišela z každého záběru. Konec byl také velmi geniálním tahem, přesto tenhle film už vidět znovu rozhodně nechci. ()
Další silná káva z Rakouska, která vás rozemele myšlenkovou hloubkou. Rakousko už několikrát potvrzuje (M. Haneke, U. Seidl), že lidská existence krvácí - odpověď je mrazivá, psychický nátlak cítíme každou minutu, temný tichý tón ve sklepě je perfektní tah. ()
Film inspirovaný životy J. Fritzla, W. Priklopila a dalších slavných Rakušanů posledního desetiletí, kteří udělali pro zviditelnění své země víc než všichni politici. Markus Schleinzer sice kopíruje Hanekeho styl, a dokonce po něm pojmenoval i svého hrdinu, ale to vůbec nevadí, proč měnit něco, co tak skvěle funguje. Brilantní snímek, který krásně cynicky a bez emocí ukazuje, co se děje za zdmi zdánlivě obyčejného domu. Film, z kterého mrazí, a končí přesně v tu nejvhodnější vteřinu. ()
„Michael se už jako dítě nemohl určitých dnů dočkat. Jeho sestra Karin mi vyprávěla, že jednou, krátce po Velikonocích, dal své boty před dům. A když se ho člověk zeptal, proč to udělal, odpověděl, že to udělal proto, aby Mikuláš věděl, že už může přijít. A možná byl i Bůh, co se týče Michaela, trochu netrpělivý. A ze své lásky k nám, lidem, si Michaela k sobě zavolal.“ Ze života pedofilní zrůdy věznící kluka. Skvěle zahraný Michael fascinuje a děsí svou navenek dokonalou sebekontrolou, uměřeností i nenápadností (až na ten zkrat s kolegyní). Ale v soukromí odhazuje masku a mění se v cholerika s primitivním humorem. Ovšem dětský sexuální otrok takřka bez emocí začne pomalu ale jistě vzdorovat. A pak se už jen čeká na tyranovo zaváhání…Sterilní, odosobněný jakoby nezúčastněně pozorující styl svým chladem diváka mrazí a nepotřebuje k tomu explicitní scény zneužívání. V publiku to přesto bublá. I kvůli konci, který je vůči divákovi zlomyslný (a cynický spolu se závěrečnou Sunny). Tento silně zneklidňující snímek hodnotím solidními 4*. ()
Herec hlavní role po skončení snímku na výtku jedné divačky, které se nelíbilo, že film Michaela polidšťuje, poznamenal, že síla jeho zrůdnosti spočívá právě i v tom, jak normální se ostatním jeví. Naprosto souhlasím. Právě v tom, že je Michael prezentován jako 'chlap odvedle' spočívá velká síla celého příběhu, který i přes téměr nulový dějový posun vlastně nikdy nenudí. "Chceš, abych do tebe vrazil nůž nebo péro?" [MFF Karlovy Vary 2011] ()
Rakušanka Natascha Kampusch, 1998 unesena, 2006 utekla, věznitel Wolfgang Priklopil spáchal sebevraždu. Rakušanka Elisabeth Fritzl, od roku 1984 vězněná, věznitel-otec Josef Fritzl skončil v roce 2008 v poutech. Dostal doživotí. Michael a Wolfgang. A za kamerou celovečerně debutující režisér, Rakušan Markus Schleinzer. „Tohle je můj nůž, tohle je můj pták. Co mám do tebe zapíchnout?“ – „Nůž.“ Úctyhodné množství tematických náznaků a trefných filmařských „poznámek“ plně slouží k tomu, jak soužití mezi na první pohled spořádaným pojišťovacím agentem (prostě ničím vybočující chlapík od vedle, jen ty rolety by nemusel pořád stahovat a neohlášené návštěvy by měl naopak vřeleji vítat) a desetiletým hochem vypadá. I přes ožehavé téma má velmi civilní tón, nechce šokovat, i když je aktuálnější víc, než by si veřejnost přála. Podobný závěr jsem čekal, za oceánem by zřejmě matka zabouchla dveře a celou věc raději ututlala. Tady je na nás, jaký závěr si vybereme. Divák je tu nicméně už od začátku vtlačený coby pozorovatel hry s nefér pravidly, které pevně drží v ruce režisér a scénárista v jedné osobě. Ten si vybral výtečné herce a volí převážně chladné statické záběry, které sdělují jen to, co máme vidět. Zdrženlivý, soustředěný, přemýšlivý, alarmující a v každé době aktuální snímek. 80% a těsně pod vrcholem.. ()
Jeden z těch filmů, po kterém jsem nebyla schopna slova a nejradši bych se na chvíli někam zavřela. Téma je už samo o sobě strašně silné, ale za způsob zobrazení si Markus Schleinzer zaslouží velké uznání. Mráz mnou projížděl od začátku do konce, velká síla tkví v neviděném, divák ani nechce vidět, co se děje za zavřenými dveřmi, popadnout dech má problém stejně. Na psychiku velmi těžký snímek, po skončení mi příjemně rozhodně nebylo a i přesto, že počet dialogů během filmu by divák hravě spočítal během chvilky, tak toho film vlastně dokáže říct obrovské množství. Snímek, který z paměti jen tak nedostanu a který bych navrhovala promítat povinně. Jeden z mých nejsilnějších filmových zážitků za hodně dlouhou dobu. ()
Asi jsem čekal poněkud jiné zpracování tématu, který není ve filmech vzácností, než jsem dostal. Po herecké stránce nemám co vytknout a samozřejmě motiv únosu je stále aktuální, tudíž je dobře, že ho kinematografie zohledňuje. Jenže pomalé tempo, jež pro mne postrádalo napětí, a naprosto otřesný vizuál evokující mi české TV inscenace 80. let mě otrávily. Ano, film tak připomíná spíše hraný dokument, ale ty mě v tomhle případě nebaví. Pár děsivějších momentů se našlo - cesta do lékárny, kopání jámy či lov mezi diváky, ale to pro mě bylo málo. Jakási civilnost dává filmu sílu, ale pokud máte nakoukáno, nijak vás to neohromí. Pokud se zde zmiňuje Haneke, tak ano, měl jsem podobné pocity jako z jeho Funny Games (oba filmy), co mě, na rozdíl třeba od Pianistky, rovněž nebavily. Závěr připomene, možný spoiler, Schrödingerovu kočku a nevadil mi. ()
Mistrovské dílo a to i přesto, že jsem asi patnáct minut před koncem vytušil, ve kterou chvíli příjde závěrečný střih. Jak moc je tohle Haneke, nechám na vás. ()
"Toto je můj nůž a toto je moje péro. Co mám do tebe zabodnout?" - "Nůž." Aneb Hanekeho škola cynického šklebu. ()
Tak jako mají Češi svůj příběh s malou Aničkou, která se stala velkou Barborkou nebo ten o Standíkovi a igelitce s milionem korun, mají Rakušané příběh s Nataschou Kampuschovou, který byl po dlouhou dobu v zájmu novin a společenských rubrik. Nápad natočit film podobného tématu je tedy nasnadě. Debut Markuse Schleinzera přináší podrobnou sondu ze života homosexuálního pedofila, který v tajnosti drží svou oběť ve sklepě baráku. Postupné odhalování detailů tohoto soužití je rozvíjeno v celém filmu a nabízí tak vnímání pocitů oběti i tyrana. Zejména psychologie hlavní postavy Michaela je pečlivě vykreslena ve své mnohavrstevnatosti, kdy je konfrontována situace doma, v práci, na ulici nebo dovolené. Postava Michaela je velmi dobře zahrána a táhne celý příběh, který nemá výrazné zlomy v ději. Veškeré zápletky mimo hlavní osu pouze dotváří obraz hlavního hrdiny a nepřináší gradaci. Film nabízí krom mrazivě varovného apelu i skrytou nadsázku a vtip. Scény „Tady mám nůž a tady mám péro,….“ nebo návrat z firemního večírku, kdy byl Michael povýšen a v autě si prozpěvuje „Sunny,….“ patří k nejlepším. 59% ()
...Tohle je můj nůž a tohle je moje péro. Co chceš abych do tebe vrazil?... Myslíš si, že dobře znáš svoji rodinu, svého syna, bráchu, atd. ???? Za mě skvěle natočeno(ikdyž mnohým tenhle styl možná nesedne) s perfektním zakončením. Tomu já říkám skončit ve správnou chvíli(ikdyž ani zde nebudou mnozí souhlasit). ()
Filmy, ktoré dokážu vyvolať znepokojivý pocit mam pomerne rád. Jediné čo nemusím je fyzické a psychické násilie páchané na deťoch. Musím však uznať, že M. Schleinzer doviedol snímok po režisérskej stránke takmer až k dokonalosti. Perfektne vystihol psychologickú podstatu takéhoto zvráteného vzťahu, dokonca aj typovo (obyčajne ide o ľudí, o ktorých by ste si to nemysleli). Celý ten nechutný obraz dopĺňa nezvyčajne tiché, ale o to viac reálne spracovanie, kruté a smutné. Ešte teraz mi je z toho zle. 85/100 ()
Nebezpečne nakrútený film! Normálne som sa pristihol, že chlapíkovi fandím! V postupu v zamestnaní a tak, ale ked' som si uvedomil, že komu, zalial ma studený pot! Podľa mňa v tomto spočíva brutálnosť tohto filmu! Neukazuje, zato vaša predstavivosť vás bude desiť k smrti! ()
Studie nedobrovolného soužití pětatřicetiletého pedofila Michaela s desetiletým klukem. Film je vskutku prvotřídní díky svému konceptu - dlouhé záběry jsou střižené přesně ve chvíli před zakázanou diváckou vědomostí, protože sám divák je člověk pozorovatel kromě filmového světa i toho reálného. Práce na tomto filmu je opravdu perfektní, od minimalistického dějového scénáře až po vykreslenost ústředních postav a skvěle zahranými vybranými herci, dále chladně nezúčastněné snímání samotné kamery, které naráží na realitu a evokuje jí dojmem, že se toto opravdu neděje. [9/10] ()
Reklama