Réžia:
Jacques AudiardKamera:
Stéphane FontaineHudba:
Alexandre DesplatHrajú:
Marion Cotillard, Matthias Schoenaerts, Armand Verdure, Bouli Lanners, Céline Sallette, Corinne Masiero, Jean-Michel Correia, Fabien Baïardi (viac)Obsahy(2)
Alimu (Matthias Schoenaerts) byl do péče svěřen jeho pětiletý syn, ale se Samem (Armand Verdure) se sotva znají a ocitají se bez domova, bez peněz a bez přátel. A tak se Ali uchýlí ke své sestře Anně (Corinne Masiero) do jihofrancouzského města Antibes. Tam najednou život vypadá snadnější a zalitý sluncem. Ali, muž impozantní velikosti a síly, dostane práci jako vyhazovač v nočním klubu a Sam začne chodit do školy. V klubu se Ali seznámí s rezervovanou Stephanie (Marion Cotillard), která ve vodním parku vystupuje s kosatkami. Ani Stephanie, ani Ali zatím netuší, že každému z nich se vlastní svět již brzy zhroutí a jediné, co je může zachránit, je vzájemná blízkost. (oficiálny text distribútora)
(viac)Recenzie (341)
Osobní / milostné / rodinné / sociální drama se spoustou emocionálně silných scén vyprávějící primárně o tom, čeho je člověk schopen dosáhnout i přes určitý tělesný handicap a jak je schopen přitom být šťastný a vyrovnaný. O nalezení lásky a štěstí. O vnitřní síle jedince a (ne)ohleduplnosti jeho okolí. O NESTABILITĚ A NEDOKONALOSTI... ()
Zlatá Palma - výběr ()
Mořská víla a bojovník. Voda a země. Poetická romance a sociální drama. Elipsovitě vyprávěný, roztěkanou kamerou snímaný úvod, během kterého jsou otázky více kladeny než zodpovídány, připomíná (i díky sledování vztahu otce a syna v krajní situaci) sociální dramata bratrů Dardennových. Nevíme, odkud nebo před kým Al a Sam utíkají, důležité je pro ně momentálně vyřešení základních existenčních problémů – mít co jíst, kde složit hlavu, a jak vydělat peníze. Hrdinův boj s okolním světem je od začátku vyhrocený z logiky jeho povahy, neboť život je pro Alaina synonymem pro zápas. Území sociálního dramatu Audiard neopouští ani v následujících minutách, pouze vyprávění ženským elementem obohacuje o další významové i náladové roviny. Životy Stéphanie a Alaina se doplňují s osudovou naléhavostí obrazně i obrazem (když po jejím neštěstí následuje střih na Ala, kterého zrovna míjí sanitka). Teprve společně tvoří jednoho člověka, jedno tělo (během milostných scén téměř doslova). Audiardova fascinace lidským tělem tady vyplývá ze stavu a povahy postav. Alain se brutálními bitkami a krátkodobými postelovými známostmi přesvědčuje o vlastní zmužilosti, o schopnosti čelit jako muž každodenní realitě. Jeho neustálá a sebedestruktivní potřeba bojovat vyznívá jako odmítání situace, do které jej postavení společenského outsidera uvrhlo. Současně je svou zarputilostí inspirací pro Stéphanii, jíž její nehoda prosmýčila od šoku a odmítání k rezignované depresi. On se světem bojuje, ona se před ním skrývá. Motivace pro jejich sblížení nejsou tak banální jako v romancích, kde láska vše podmiňuje i řeší. Aby dokázali vnímat nejen krutost, ale také krásu světa, musí přijmout sebe samé, naučit se přijímat porážky a žít s tím, co jim bylo dáno. Stejně jako Hanekeho Láska, reflektuje i Na dřeň současnou krizi mezilidských vztahů, když varuje před egoistickým bojem výhradně za sebe samého. Společný boj je možná náročnější, ale dává neocenitelný pocit, že někam patříme a pro někoho jsme. 75% ()
Francouzští filmaři mají docela zajímavou úchylku - točí filmy o neuvěřitelně nesympatických lidech. A dokážou je natočit tak, že se na výsledek dá v pohodě koukat a hridnům dokonce i fandit. Rust and Bone není zdaleka první film, kde jsem si toho všimnul, stává se mi to u french filmů pravidelně. Možná je to prostě tím, že Francouzi jsou nesympatičtí. Audiard bezchybně zvládá řemeslo, jeho nový film má hrozně pěknej vtahující vizuál. Marion Cotillard hraje perfektně. Emoce se ale nedostavily a na konci mi chyběla nějaká katarze, na kterou jsem tak trochu čekal. 70 % ()
Silný příběh o netradičním vztahu. Kvalita tohoto snímku však netkví v tom příběhu, ale v hereckých výkonech i sebelepší scénář můž nějakej hereckej pat a mat prostě zazdít. O Marion už bylo řečeno dost a dost a s chválou na její adresu zcela souhlasím, ona si svou rolí dokáže nikoli odehrát, ale odžít, kdo mně však neskutečně příjemně překvapil byl Matthias Schoenaerts on toho Aliho dal naprosto famozně. Chvíli jsem ho děsně měl rád, chvíli nechápal, občas jsem z jeho chování neměl dobrej pocit, ale vždycky jsem viděl obyčejnýho kluka s velkým srdcem a malým rozumem, ale sledováním jak se Ali se Stephanii rvou se životem, mě docela dodalo sílu do mých soukormých soubojů s osudem. Přirozené, chladnější, silné a divácky poctivé. ()
Marion Cotillard už mě kolikrát přesvědčila o tom, že je skvělá herečka. Tady to opět dokazuje a opět nemá problém ukázat všechno. Myslím tím doslova všechno. Samotný příběh nemá chybu, kupí na životem vošlehanýho Belgičana jeden průser za druhým. Ale není na to sám. Kontra mu dělá právě Marion Cotillard, která dokonce přijde o nohy. V tomhle filmu se na tyhle postavy celkově kupí jedna sračka za druhou a mě fascinuje, jak tím životem i tak procházejí. Možná i proto mě ten film tak zaujal a s napětím jsem ho dojel až do konce, protože co průser, to intenzivní scéna… a to je ve filmovém světě pro diváka slušná výhra. ()
║Rozpočet €15,4milióna║Tržby USA $2,062,027║Tržby Celosvetovo $25,741,000║ Režisér Jacques Audiard nám ponúkne až nevšedne pojatú drámu ohobatenú s vizuálne silnými scénami, či prvkami desivých snových reflexných scén, scény pri ktorých mrazí ale spĺňajú svoj účel, čiže obohacujú a ucelujú podávaní civilný príbeh, ktorý divák dosť intenzívne prežíva spolu s hlavnými protagonistami. V hlavných úlohách sa zaskveli tradične skvelá neustále prekvapujúca herečka Marion Cotillard(Oscar za film Edith Piaf/2007), ktorá sa tento krát zhostila úlohy traumatizovanej invalidne postihnutej bývalej trénerky kosatiek ale aj nie moc známy Matthias Schoenaerts dokázal že podfarbenie postavy pouličného boxera zvláda priam excelentne. /videl v kine: 80%/ (videl na festivale Cinematik 2013) ()
Hovězí romance o holce bez nohou a chlapovi, co má těžkej problém s agresivitou. Audiard natočil uměřeně něco, co z podstaty absolutně uměřený není... a ono to prostě funguje. Nohy pryč, vymlácený zuby, zlomený kosti a někde mezi tím tak trochu rezaví láska. Býčí šíje a naprosto anti-romantický Schoenaerts opět boží koktejl z něhy, agrese a bolesti, Marion je nadpozemsky dekadentní děvče s pokérovaným pahýlem. Romantika, jak se patří. Fakt dobrý. ()
Mám chuť sem slovo od slova přepsat komentář k Čti mi ze rtů. Ač nemají tyto dva Audiardovy snímky zase až tolik společného (snad je tu jeho typickou chladnou vztahovou poetiku), tak klady/zápory mají zcela totožné. ()
Takovej ten film, kde máte rádi hlavní hrdiny a prostě víte, že se něco posere a o to jste pak vděčnější, když to dobře dopadne. Ústřední herecká dvojka je super a ocenil jsem i celkem přirozené dialogy. A pokérovaná Marion Cotillard je sexy i s protézama. ()
Na Audiarda standard, takže pořád pecka. Tahle variace na "Čti mi ze rtů" sice v mých očích kvalit předchozích režisérových filmů nedosahuje, na to má až moc nezacílený scénář a uspěchané finále, které sráží dojem. Vtipné je, že přestože film podle trailerů a obsazení Marion Cotillard vypadal jako úlitba masám a útok na emoce, jde o méně diváčtější film než předchozí Prorok. Zůstávají skvělí herci (O Schoenaertsovi po Býčí šíji nemůže nikdo pochybovat), fascinující práce s přirozeným světlem a Audiardův artově-realistický touch, oproti kterému vypadá zbytek francouzské produkce strašně uměle a nepřirozeně inscenovaně. Film, který možná bude zrát. Jo a prostetické nohy nikdy nebyly tak sexy. ()
,,JESTLI V TOM CHCEŠ POKRAČOVAT, TAK JEDINĚ JAKO DOSPĚLÍ LIDÉ. NARÁŽÍM NA OHLEDUPLNOST. VÍŠ, CO TO JE. SE MNOU JSI VŽDYCKY OHLEDUPLNÝ. JESTLI V TOM BUDEME POKRAČOVAT, TAK NE JAKO BARBAŘI“..... /// Stéphanie je milá holka, která si po události s kosatkou nemusí stříhat nehty na nohách. Ali zase našláplej nadsamec, ale trochu mu to hapruje jako rodičovi. Uvádějící úvod, kterak a jak a co … a čekám, že se to konečně rozjede. Jo, když se člověk tak sám plazí po bytě, život dostává jinej rozměr. No a dál? Tak vám nevím. Příběh ze života 2 lidí, každej je svým způsobem postiženej, celkem fajn se na to (jednou) kouká, ale myslím, že to v mejch očí nezachrání ani hodně toho sexu ani rvaček. Nedotknutelní byli vtipný, Skafandr a motýl neskutečně uvěřitelný a lidský, ale tohle? Jako že život je zvláštní? Von jen ten příběh Aliho by stačil na vobyčejnej film a bohužel ani přítomnost Stéphanie z něj nedělá něco vyjimečnýho. Možná to náročnější publikum, který vocení život v tragédii s důrazem na dojemnej závěr…. /// NĚKOLIK DŮVODŮ, PROČ MÁ SMYSL FILM VIDĚT: 1.) Fascinujou mě nohy (tak proč?... jo takhle..) . 2.) Moje holka je Robocop. 3.) Thx za titule ,,larelay“ a ,,Radka“. /// PŘÍBĚH **** HUMOR ne AKCE * NAPĚTÍ * ()
Já byla na Rust a Bone moc zvědavá, protože jsem od Audiarda viděla už film Čti mi ze rtů a ten se mně moc líbil. Ráda bych to napsala i tady, ale jsem mírně zklamaná. Očekávala jsem emotivně a vůbec výrazně silnější herecké výkony. Je to škoda, protože s tím námětem se dalo pracovat určitě ještě líp a bez zbytečně dlouhé stopáže. Ale byly tam i hezké scény, např Stéphanie u akvaria, nebo malý Sam jak lezl k pejskům do jejich boudy, to mi bylo moc blízké, protože totéž jsem v jeho věku dělala i já. A jinak pod názvem romantický si představuji přece jen něco trochu jiného. Takže se smutkem, ale horší čtyřka. 70% ()
Drama dostatečně depresivní, ale zároveň ne zcela beznadějné, s uvěřitelným příběhem a chemií mezi hlavními představiteli, na jejichž hereckých výkonech film staví nejvíce. K technické a vizuální stránce nemám námitek. Akorát…snímek nejde až na dřeň, jak to má v názvu. Opravdu si myslím, že v některých ohledech se nemuseli tvůrci bát přitlačit víc na pilu, a to zejména ohledně vyústění jedné situace (rozmlácení ledu bych ještě nějak vzal, ale to potom?!), navíc ten v podstatě zcela harmonický konec působí trochu jako pěst na oko. Proto pouze slušné 4*. ()
Co všechno se musí stát, abyste si uvědomili, na čem ve skutečnosti záleží a začali konečně vnímat lidi kolem sebe? Nenechte se zmást označením "romantický", protože romantického na tomto filmu není zhola nic. Filmařsky precizní francouzský film o ženě, která přišla o nohy a kdoví proč se rozhodne trávit čas s někým, kdo se o druhé příliš nestará a neumí nic jiného, než si s někým rozbít hubu. Rozhodně to není snímek pro každého. Mně zabral celé odpoledne, ale i tak příběh zaujal, přestože se v něm nenajde jediná sympatická postava. Souhlasím tedy s tím, co tu bylo řečeno; Francouzi prostě většinou nepůsobí jako někdo, s kým byste zašli na pivo. Ale Marion Cotillard obdivuji, že do toho šla;jedná se o zvláštní melancholický film. Jen mě úplně nepřesvědčil ten konec, kdy se SPOILER dvojice najednou dala dohromady, přestože Ali celou dobu působil, jakože ho Stéphanie vůbec nezajímá.... ()
Syrová odysea s naprosto autentickým lookem a klasickou dějovou narací, avšak 21 Gramů je emocionálně a kvalitativně o třídu výš a není to tím, že je divácky přívětivější, či dějově zamotanější. ()
Vizuálně zajímavé, Marion Cottilard famózní, ovšem jinak mě tento snímek příliš neoslovil a na dřeň se mi opravdu nedostal. Některé emotivní scény zde působí až příliš nuceně, konec je totálně zbrklý a nevyužitý. Ali mi pak hlavně přišel naprosto nesympatický a jeho postava mě spíše iritovala, než abych se ji v tomhle emocionálním pekle snažil pochopit. Režie a bezchybná Marion to však v tom mírném nadprůměru přece jen udrží.70% ()
Poeticky laděná romance okořeněná sociálním dramatem v civilním podání. Neomalený a lehkovážný rváč ji nejprve označil za děvku, tehdy byl však atraktivní brunety a sebevědomé cvičitelky kosatek poprvé a nikoliv naposled zachráncem. Starý „bezstarostný“ život je však rázem nenávratně pryč, začíná (často egoistický) boj do morku kostí. Pro ni i pro něho. Ve světě, ve kterém není prostor pro slabošská gesta a kde nevyřčené city můžou pořádně mrzet. Škoda jen, že příliš nepřilneme ani k jednomu z nich. Vyrovnávání se s jejím těžkým traumatem jde až překvapivě rychle, jeho emocionálně dezorientovaná poloha zase nikdy moc diváka neosloví. Uhrát vše zarputilostí nadsamce (Matthias Schoenaerts je přesto velmi dobrý) ne vždycky jde a funguje, hrdá Marion Cottilard sama v soukolí bolesti sice předloží několik povinných (s ohledem na téma) silnějších hereckých poloh, ale i její postava není pro diváka nějak emočně vítanou vzpruhou. Dvě utýrané duše ale nakonec ke spokojenosti přeci jen stačí, i když platí to, co u režisérova předchozího Proroka. Technicky, herecky i tematicky nadprůměrné, bohužel však bez vnitřního náboje (pár scén živočišného sexu ještě živelné drama nedělá). ()
Podle traileru jsem čekala film, který bude silně útočit na city a z diváka ždímat hodně slz, opak je ale pravdou. Film je místy i docela chladný, byly zde chvíle, kdy jsem si vážně přála, aby film trochu přitlačil a přenesl emoce na diváka, ale pak mi zase došlo, že toto opačné pojetí režisér přesně zamýšlel, vsadil na přirozenost a nenucenost. Emoce ve filmu jsou a jsou obrovské, jen nejsou patrné hned na první pohled, mám to takhle ráda, ale v tomto případě mi tam přece jen chyběla alespoň nějaká naléhavost. Tři hvězdy však dávám především z toho důvodu, že celý vystavěný děj mi přišel na dvě hodiny strašně málo, jsou zde hodně natahované pasáže a hlavně nepříliš uvěřitelná romantika. Nejlepší na filmu je podle očekávání skvělé herecké duo v hlavní roli, ale jinak se pro mě jedná o docela zklamání a asi film už podruhé nevyhledám. ()
Poměrně slibný příběh, ale má to malý háček. Přemýšlel jsem, že bych tomu věřil, ale právě nesourodé momenty to posouvají za hranici uvěřitelnosti. Což samo o sobě ještě nemusí být prohra, důležité je (jako ostatně pokaždé), jak to působilo. Není to film, který bych musel vidět znova. ()
Reklama