Réžia:
Dario ArgentoScenár:
Dario ArgentoKamera:
Giuseppe RotunnoHudba:
Ennio MorriconeHrajú:
Asia Argento, Thomas Kretschmann, Marco Leonardi, Luigi Diberti, Paolo Bonacelli, John Quentin, Lorenzo Crespi, Cinzia Monreale, Veronica Lazar (viac)Obsahy(1)
Anna Manni je policistka trpící psychosomatickým onemocněním zvaným Stendhalovův syndrom. Snaží se chytit sériového vraha a násilníka. Když ji vrah naláká do nejslavnějšího muzea Uffizi ve Florencii, bude muset překonat svou nemoc i vrahovi léčky, aby ho dopadla. (Chatterer)
Recenzie (46)
Mám pisálkovský skluz , tak jen telegraficky. Argento a jeho snová atmosféra zase fajn. Asia Argento mi do role policistky vůbec nesedla, naštěstí byla švihlá, a tím se to vylepšilo. Závěrem pár potěšujících detailů : Polibek od ryby ( zda byl francouzský, to se asi nedozvíme) , pohled přes prostřelenou tvář ( úplný krasohled) , oživlé démonické graffiti ( mohlo ho býti i více). Protože jsem altruista, není tento komentář žádným uměleckým dílem, nikomu tedy nehrozí při jeho četbě spuštění jakékoliv formy Stendhalova syndromu. ()
║Rozpočet $3,8milióna║ ()
Kde by bylo giallo bez Argenta?! Žlutý subžánr sice měl už dávno to nejlepší za sebou, jeho praotec se však bez něj neobešel ani v letech devadesátých. Sice i tentokrát vznikla lehce nadprůměrná detektivka bez výrazné erotiky nebo násilí, ale útočí obsazením (v čele s psychopatem Kretschmannem a Argentovou dcerou s ošklivou blond parukou) a silnou uměleckou stránkou. Člověk si díky ní připomene, jak úchvatná je ona galerie Uffizi. Sám mohu potvrdit... ()
Argento tady rozehrává takový mysteriózní psycho, který mě ale moc nebavilo. Možná to bylo tim, že se na to koukal mírně přerušovaně, nevim, ale i tak se nejedná o nic zrovna hororově záživnýho, v podstatě opět další Argentův hororovej krimi kousek, kterej ale po většinu doby nemá fakt moc co říct a závěrečná pointa ja bohužel až moc jasná a prokouknutelná. Škoda, Argento umí líp a určitě by neuškodilo pár gore efektů, tady se to obešlo prakticky bez nich, když pominu jednu scénu s vypíchnutým okem. ()
Na papíře to zní dobře - krásná policistka vs sériový znásilňovač, který si s ní hraje jako kočka s myší, bizarní syndrom, umění... Ale dialogy jsou děsné, natočené je to televizně, Asia to herecky nedává a "šokující" závěr je z dálky odhadnutelný a rozpatlaný. A samozřejmě to dost shazuje angličtina. Natočit to Argento v sedmdesátkách ve svém full módu, možná by z toho byla další jeho klasika. Klasika, ve které opakovaně nechává znásilňovat svou dceru. ()
Pod taktovkou legendárního hororového "mága" Daria Argenta zde ztvárňuje jeho půvabná dcerka policistku trpící dost "nepříjemným" duševním onemocněním a Thomas Kretschmann zase psychopatického sériového vraha a ještě ke všemu mluví italsky:) On pronásleduje ji, ona zase jeho, a ji pronásledují umělecká díla, která v ní vyvolávají velmi živé halucinace. A ke všemu se také připojuje, s genialitou a grácií sobě vlastní, Ennio Morricone, a za doprovodu svého jedinečného hudebního umu navozuje ty patřičné dojmy a emoce. ()
Zatraceně podivný spletenec. Argento se pustil do mysteriozního střídání reality, fikce a něčeho mezi, aby nás po dvouhodinové stopáži dovedl k pachateli (no jo, Koly to věděl už v půlce, ale ten člověk je holt třída). První polovina dává najevo další vývoj příliš mdle a obsahuje dost hluchých míst, která v mých očích film trochu srazila, ale musím uznat, že druhou hodinku už jsem se docela slušně bavil a závěr vskutku potěšil. Barevné kopozice nejsou tentokrát tolik výrazné, ale je nám nabídnut alespoň pěkný pohled na díla některých italských velikánů jako je Botticelli, či můj oblíbenec Caravaggio, ale to jen tak na okraj. Z klasického Argenta tu máme vcelku slušnou dávku krve, ale trochu mrzuté je, že většinu obětí vidíme až po činu a nemůžeme si "užívat" jejich smrtelná muka. Dalším, spíše nemilým novátorským počinem je využití počítačové animace (prášky, průsřely,...), které vyzněly trochu směšně, spíše jak z "Kriminálek v (doplň oblíbenou - Las Vegas, Miami, atd.)" nebo z Doktora House. Hudební doprovod Mistra Morriconeho vyzněl trochu do prázdna, bez výrazného tématu a bez notné dávky invence (řekl bych trochu spotřební soundtrack). Původně jsem zamýšlel čtyři hvězdy, ale když jsem tak v tom komentu zpětně zhodnotil a promyslel, nemohu jít nad tři. ()
Vydržal som presne 10 minút, pričom boj s “Argentom” definitívne vzdávam. Niečo tak nevkusné, prehnane snaživo originálne pôsobiace, som skutočne dávno nevidel. Nechápem, nerozumiem tým, “akože” nápaditým záberom “zo žalúdka” a pod., úplne, ale že ÚPLNE bez opodstatnenia, ktoré omnoho viac ako vábivo, pôsobili doslova lacno trápne. Rušivému elementu, dokonale sekundoval anglický dabing, ktorý bol v 90 rokoch doslova obdobnou tragédiou, ako ten jedno hlasný, poľský, s ktorým prišiel divák do kontaktu v prípade sledovania ešte starších, nemeckých porno filmov. Nikdy viac .. ()
Dnes mám narodeniny. Tak som si povedal, že si dám nejaký fakt dobrý filmový darček. Siahol som teda po jednom zo snímkou od môjho obľúbeného režiséra Dario Argenta. Pustil som si film "La Sindrome di Stendhal". Maestro Argento ho natočil v roku 1996. Do hlavnej úlohy obsadil svoju krásnu dcéru Asiu Argento. Hudbu ku tomuto giallo titulu zložil ďalší môj obľúbenec skladateľ Ennio Morricone. "Stendhalov syndróm" som si pozrel v pôvodnom znení (po taliansky) s českými titulkami. Bol to úchvatný filmový zážitok. **** ()
Je sice pravda, že La Sindrome di Stendhal nedosahuje (excelentních) kvalit, které měly filmy z Argentova vrcholného období (tedy mezi lety 1975 - 1990, od Tmavě červené po Dvě ďábelské oči), směle se však vyrovná "Zvířecí trilogii" s níž italský mistr napětí a atmosféry na počátku 70. let vstoupil do světa gialla. Ostatně třeba způsob zpracování motivu změny genderové identity tento snímek pojí s Čtyřmi mouchami na šedém sametu (1971), byť jde samozřejmě o problematiku, jíž se Argento věnoval ve většině svých děl (což platí i pro leitmotiv Stendhalova syndromu, tedy zkoumání znepokojivé moci umění). Jen je trochu škoda, že své největší trumfy film vyloží hned v úvodní půlhodině (při scénách návštěvy galerie, prostoupení obrazem či probuzení v autě jsem si říkal, že tohle bude další Argentův majstrštyk), přičemž později jeho zajímavost lehce poklesne a režisér divákům dokonce spíš napovídá místo toho, aby se je snažil zmást - například sekvence vraždy ve skladišti, která je nasnímaná z hlediska vraha, ačkoli jeho identitu a podobu již diváci znají, prozrazuje, že odhalený zabiják nejspíš bude mít tajuplného "kolegu". Ještě se dá vznést stížnost k několika digitálním efektům předpotopní úrovně, ale to už je opravdu docela malá vada na vcelku velké kráse. ()
Naprosto vynikající! Za doprovodu mistra Moricconeho nás výborná kamera vede příběhem, kdy vraha poznáme hned zkraje, avšak napínavosti to vůbec neubere. Úvodní scéna v galerii je velmi působivá - jen hudba, kamera klouzající střídavě z Asie na plátna mistrů a zpět, halucinace, sny... Oblíbená Argentova červená je opět všudypřítomná - výtah, závěsy, šaty (s bílými puntíky), růže, mašle, rty, boxerské rukavice, krev na bílé halence, na zemi, na zdi, na obětech, na rtech, na rukou... A jde-li Asia s růžovofialovým deštníkem, pak okolo ní alespoň projde žena s rudým. Strach, násilí, sebepoškozování, střelné zbraně, žiletka. Morbidněji než vydloubnutí oka působí násilí na ženách. Znásilňování, byť z něj mnoho vidět není, je velmi brutální. A také se zde často a hodně křičí. Speciální efekty měl na starosti zkušený Sergio Stivaletti, který už s Argentem spolupracoval (např. Opera či Fantóm opery). Když se zdá, že zvrácená hra je u konce, přijde kruté pokračování... ()
Asia je síce krásna (a to, že ju jej otec obsadil do takejto role minimálne podivné), autorské vyčerpanie Argenta tu cítiť ešte výraznejšie než v druhej polovici osemdesiatych rokov. Z jeho špecifického vizuálneho štýlu sú tu len zbytky až stopové prvky (často zabité samoúčelnými digitálnymi efektmi) a ostáva len triviálny thriller bez čohokoľvek výnimočného. ()
Daria musela jeho dcéra ako malá veľmi hnevať, asi neustále plakala a on sa nevyspal a potom jej zrejme nikdy nekúpil na Vianoce tú správnu hračku. Inak si totiž neviem vysvetliť, prečo ju v Stendhalovom syndróme mučí viac ako Lars Von Trier akúkoľvek zo svojich "hrdniniek". K filmu potom len toľko, že ma zaujala ako atmosféra, tak scenár a Asiin výkon a koniec koncov aj záverečný zvrat, ktorý má trochu väčšiu hĺbku ako sa na prvý pohľad môže zdať. Nejde ani o to ako šokovať, ale skôr vyjadriť názor, že niektoré rany sa s nami vezú navždy. ()
Argento začal koketovat se CGI efekty a nedopadlo to vůbec špatně. Pustil se do toho velmi citlivě a použil je opravdu jen tam, kde se hodily. To jen tak na okraj, on totiž tento fakt není vůbec podstatný, hovoříme-li o tomto filmu. Podstatné je, že Argento nezapomněl nic ze svého umu ani po šestadvaceti letech od svého debutu. Je to prostě pan režisér a stále má svůj charakteristický rukopis. I tento kousek disponuje úžasnou prací s kamerou, skvělou hudbou, specifickou atmosférou, propracovaným scénářem, napínavým dějem a samozřejmě také i slušnou porcí goru, i když oproti jeho jiným filmům ho zde zase tolik není. Vnadná kráska Asia Argento je v hlavní roli zcela dominantní a předvádí své sólové galapředstavení. Argento ani nemusí hledat jiné krásné a kvalitní herečky do svých filmů, když tu nejpovolanější má doma přímo pod nosem. Navíc ji vůbec nešetří a nechová se k ní zrovna jako hodný a milující otec. Psychicky ji totálně rozloží, ponoří ji do bizarních halucinací (v jedné z nich se třeba líbá s dosti podivnou rybou), nechá ji ostříhat si své dlouhé kadeře anebo se kompletně od hlavy až k patě pomalovat temperovými barvami. A kdyby to náhodou nestačilo, tak ji nechá ještě dvakrát znásilnit jedním blonďatým slizounem (skvělý Thomas Kretschmann) a ještě ty scény pořádně natáhne a zintenzivní – přece nebude své dceři zkracovat její utrpení. Ale tak už to holt chodí, když jste dcerou filmového génia, který se v umění neštítí ničeho a je naprosto oddán svému řemeslu – a navíc je tak trochu magor. Už jsem si myslel, že s přehledem napařím plný počet hvězdiček, ale filmu trochu ubližuje utahanější druhá polovina a možná malinko předvídatelné rozuzlení. Ale jinak naprostá spokojenost. Dario Argento rules! ()
Silná podívaná. Argento se zde zaměřil především na psychologii. Rozpolcenost a vůbec celkový osud hrdinky ve mně vyvolával celkem negativní pocity. Může za to skvělá Asia , která zde předvádí intenzivní výkon a hudba mistra Morriconeho. Nečekaná kadence pocitů. Chvílemi jsem měl pocit, že znásilnily mě. ()
Dario Argento natočil akýsi klon gialla, ale bez žltej farby. Zato so ( nielen ) žltou parochňou na hlave svojej sexy dcérušky Asie. Mohol to byť psychothriller ako zo škatulky, nebyť chaotičnosti v deji a prílišného zvádzania diváka na vedľajšie chodníčky. ()
Aspoň viem prečo sa hovorí, že fotíš ako japonský turista. Lebo keď hlavná hrdinka spadla a udrela sa a práve takýto turisti mali šou a aj ju fotili aj keď v tej galérii boli krajšie a aj zaujímavejšie veci. Ale hlavne som prekvapený, že Argento totožnosť vraha neskrýval, ale bol ukázaný skoro hneď na začiatku a tu mi chýbala tá tajomnosť, na ktorú som u Argenta zvyknutý, ale zas na druhú stranu šialenec a maniak, ktorého vo filme znázornil vynikajúci T.Kretschmann bol na neho až mrazivý pohľad a strašne sa vžil do role a aj preto bol najlepším hercom v mužskom prevedení, lebo v ženskom kraľovala tiež nemenej vynikajúca A.Argento, ktorá ako čisto psychiatrický prípad bola totálne šialená preto aj neskutočne dobrá, len ta blonˇatá parochňa jej vobec nepristala a bola v nej nesympatická. Výtvarno vizuálna stránka bola veľkolepá či v tej galérii alebo keď vstupovala do obrazov to malo pekné a kvalitné prevedenie. A skoro absencia hudby tiež zamrzí, lebo toto považujem za rušivé zvuky a nie za hudbu ako doprovod k filmu. To finále mňa prekvapilo a potešilo,bolo to dobré zakončenie nie moc dobre zvládnutého filmu.PLUSY- vynikajúce herecké duo Argento-Kretschmann, vizuálna stránka filmu a dobrá pointa vo finále a MÍNUSY--Absencia dobrej hudby,jednotvárne vraždy, lebo boli prevedené rovnakou taktikou a erotické scény, ktoré boli poukázané len okrajovo.Je Pre mňa zatiaľ najslabšia z Argentoviek. ()
Argento mistrně pokračuje ve zkoumání myšlenky, že umění je nebezpečné a v souvislosti s tím v problematizování vztahu vraha a oběti. Dotahuje dále motivy zkoumané v Opeře, byť tentokrát spíše na půdě gialla než gore horroru - což ovšem do značné míry koresponduje s tím, že tématem není opera, nýbrž výtvarné umění. ()
Překvapivě vyzrálý až Hičkokovský thriller. Asia si to dala naprosto s přehledem a role jí sedla jak prdel na hrnec. Hudba na sebe nestrhává pozornost, přesto celý film krásně stmeluje. Scénár má protentokrát trošku méně nelogičností a celkově je prostě znát, že Dario už dospěl. Je sice fakt, že už to nemá tu intuitivní magii jeho vrcholné tvorby, ale diváka si dokáže -za pomoci kvalitního příběhu a soustředěné režie- omotat kolem prstu stejně úspěšně jako "za mlada"... Jen ty digitální chujovinky mu prostě nesluší (ještě, že jich byla jen hrstka) ()
Psychologicky mozna vubec nejkomplexnejsi Argentuv film preplneny obrovskym mnozstvim umeni a znasilnovani, takze fanousci Argenta nemuzou byt zklamani, prestoze se nejedna o dalsi z klasickych hororu, na ktere jsou od nej zvykli. 2h stopaz je mozna trosku prehnana, takze se obcas vetre nuda, ale ta vyborne rozjeta psychologicka hra internich demonu Asie Argento, Rimska architektura, obrazy a Ennio Morricone se svym oblibenym zenskym choralem to spolehlive prebijeji. "The idea of being fucked disgusts me and having sex makes me puke. 7/10 ()
Reklama