VOD (1)
Obsahy(1)
Šesťročná Hushpuppy žije v svojráznej komunite uprostred bažín, ktoré sú od zvyšku sveta oddelené ochrannou hrádzou. Matku už dávno nemá a jej otec Wink je často preč, takže je odkázaná sama na seba a spoločnosť divokých zvierat. Prírodu vníma ako krehký organizmus, v ktorom musí do seba všetko zapadať. Keď po prírodnej katastrofe jej obydlie a svet, ktorý ho obklopuje, zaplaví voda, a otec je čoraz viac oslabený chorobou, Hushpuppy zistí, že jej svet sa začína rozpadať... Film získal Veľkú cenu poroty na filmovom festivale Sundance a viac ako šesťdesiat ďalších ocenení. (STV)
(viac)Recenzie (315)
Videla som viaceré filmy, ktoré príliš hlbokým či logickým dejom neoplývali, väčšinou sa v nich ale niečo sympatické našlo. Tento film je však len čudný, nudný a jednoducho povedané o ničom. Ocenenia a vysoké hodnotenia nechápem. ()
Oscar 4 nominace: Nejlepší film, Režie, Herečka HR - Quvenzhané Wallis, Scénář - A ()
Nejsem dostatečně alternativní / enviro, aby se mi tahle svérázná hipstervěc líbila. Bohužel, ale spíš bohudík. Soundtrack zajímavý. Malá černouška otravná. Vyznění filmu mě nemůže míjet víc. Jak říkám, pro mne je plus jenom ten OST ... ()
Ale hovno, tady se operuje s tím jak je to drsnej příběh a střet "altenativního" způsobu života s tím naším "vyspělím" a jak je to užasnej a reálnej a tak dále, ale ono vůbec ne. Reálnej ?? Tak vy tady kritizujete komerční bláznivinu typu Die hard 4, že tam Brucík rajtuje na tryskáči, přitom je jasný že ten film je dělanej pro zábavu a tady na zcela vážně míněnej film máte jako jinej metr ? Proč ? Protože je festivalovej a nezávislej ? To přece není normální aby barabizna, kterou by zboural Messi fotbalovou merunou, přežila hurikán a dva obyvatelé si pak v klidu vylezli na střechu. Nebo že do "sběrnýho" tábora přijede autobus kam tatík narve děti, když je evidentní že utíkaj ? Co je to za kravinu ? A nebo on je tam na kapačkách a na vozejku a ve druhý scéně tam běhá po parkovišti jak Šeberle na olympiádě. A to vám není blbý tady odsuzovat jak jim cpeme náš způsob života a přehlížet fakt, že ta fotříkova dcerka nedostala ani možnost si vybrat v jakým světě chce žít. Ze ji fotřík dost kreténský způsobem vštěpoval že právě jejich způsob života je ten nej? A chtěl bych vidět ten porod tam v těch podmínkách ? Jako fajn naše vyspělá civilizace stojí za hovno, ale já myslel že tohle bude konfrontace nás s přírodními národy a ne takhle jednostranně a naprosto trapně a podprahově vyprávěná fraška. Dvě plus beru, film může vyvolávat diskuzi ohledně způsobů života a herecký výkony, ale zbytek, to fakt neberu. ()
Prečo mi nikto nepovedal, že je to také parádne drsné postapo v najlepšej tradícii Mad Maxa a Vodného sveta? Primitívne, ale vnútorne funkčné spoločenstvo živorí na zvyškoch civilizácie, z nejasných bájí o tomto vyspelom svete si vytvára nový folklór a mytológiu a v závere musí bojovať s mimozemšťanmi, ktorí sa ho snažia odvliecť zo zdevastovanej Zeme do studeného hi-tech sveta. Úprimne, keď sa zhruba v polovici prenesieme z tej špiny a svrabu do "normálneho" sveta, vydýchol som si ako cestujúci košického autobusu na linke Luník IX - zastávka pred Auparkom. Dievčatku Oscara a režisérovi zmluvu na natočenie Mad Max 5. ()
Vítězství ducha nad hmotou? Ó nikoliv, jen vítězství formy nad obsahem. Před malou Wallisovou ale klobouk dolů! Jo, ještě dodatek: Jak píše Radek99, je to taková Nejasná zpráva o konci světa, ale po americku. Ta česko-slovenská mě ovšem teda oslovila víc. ()
Zajímavý nápad, zvláštní zpracování a originální pojetí národa, kterýmu nerozumím a popravdě ani nevím, jestli rozumět chci. Člověk je od pradávna spjatý s přírodou, to uznávám. Taky beru fakt, že tenhle film je spíš filozofickou myšlenkou, než skutečnou realitou, i když si na skutečnou realitu hraje. To by ale musely určité scény ve filmu dopadnout jinak, než skutečně dopadly. Více o těhlech problémech mluví Enšpígl ve svém komentáři. Když už ale chci něco dělat, měl bych to dělat pořádně za každých podmínek a to je asi největší problém tohodle filmu. Každopádně filmu nemůžu upřít hudbu, která mi chvílemi přišla až nadpozemská. Benh Zeitlin určitě bude dobrý režisér, ale to se u mě bude muset projevat až v dalších filmech. ()
║Rozpočet $1,8milióna║Tržby USA $12,795,746║Tržby Celosvetovo $19,784,559▐ Prázdnota prázdna, niečo tak nekompaktné som dávno nevidel, dej čo ani na chvíľu nemá čím chytiť, zaujať, suchá odrhávačka. ????a k tomu 4nominácie na oscara fakt im tam šibe, akademici urobili asi najhorší výber filmov čo sa týka roku 2012 /20%/ ()
I kdybych tohle emocionálně ustál (což by nebyl div, protože takové Where the Wild Things Are pokládám za jeden z nejnesnesitelnějších filmů všech dob), pořád bych musel dát plný kotel za neuvěřitelnou formu, syrovou, živelnou, rytmickou, přesně korespondující s poselstvím filmu. Marně lovím v paměti, kde jsem viděl naposled takhle ústrojně spojený realismus a fantazii do celku, který mě na konci navzdory pečlivě udržované distanci zcela rozsekal. Jasně, je to uječený, je to new age, je to patos, je to sociální selanka... ale je to prostě skvělý. ()
Nejasná zpráva o konci světa, ale velmi jasná zpráva o smutném dětství, v němž schází objetí a haptika. Nádherný magický realismus, režisérova (ale možná spíš celé skupiny Court 13) až dětská představivost (vtělená do dívčí hrdinky), tu ovšem není oslavována, nýbrž ukázána jako únik před skutečným světem, se kterým je potřeba se vyrovnat. Víceméně nízkorozpočtový snímek se silnou jižanskou příchutí. Předzvěst i reakce na Apokalypsu (tady konkrétně hurikán, globálně ovšem oteplováním způsobené tání ledovců a tím zase fatální zvyšování mořské hladiny), která je překonána sentimentálně podbarveným magickým realismem. Střet civilizací, v němž není ta euroatlantická chápána jako ta apriori vidoucí, spíše je oslepena svým mesiášským komplexem. Sdělný obsah, ale i skutečně mimořádně účinná forma. Opravdu silný a osobitý celovečerní debut. ()
Srdce tomu tluče na správném místě, ne že ne. A byť rozhodně není zrovna málo co vytknout, tak už jen ta skutečnost, že tomu to srdce vůbec tluče, je v dnešní době takový úkaz sám o sobě, že tomu jeden podlehne, ani neví jak. ()
Zvlastni film, ktery na mne ale zapusobil. Muze za to hlavne ustredni holcicka, ktera se do toho proste dokonale hodi. Nepochopil jsem, co mely znamenat sceny s pratury, nebo cast, kde deti plavali a dostali se do jakehosi bordelu / restaurace. Konec me ale dojal a ta komunita mi byla vesmes sympaticka. Velkou cast zazitku obstarava paradni hudba. ()
,,BATHTUB MÁ VÍC SVÁTKŮ, NEŽ ZBYTEK SVĚTA. OTEC VŽDY ŘÍKÁVÁ, ŽE V SUCHÉM SVĚTĚ NEMAJÍ NIC Z TOHO, CO MÁME MY. SVÁTKY MAJÍ JEDNOU DO ROKA, RYBY V PLASTOVÝCH OBALECH, MIMINKA V KOČÁRCÍCH, KUŘATA NA KLACÍKÁCH A PODOBNÉ VĚCI“..... /// Byla jednou jedna Hushpuppy a ta žila se svým otcem v Bathtubu…. Vzpomínám, jak jsem se dřív díval na takový ty dokumenty z Afriky (tady jsou divoši…), Tasmánie (toť čert…), Nuku Hiva ve Francouzské Polynésii (…tak vy žerete lidi?) - tak tohle je dost podobný. Laik žasne, odborník se diví a duše filmovýho kritika kolem sebe plácá superlativy. Tož nejsu hen ten kritik a proto nechápu, proč se na to vůbec koukám. Pohled na kulturu, který nerozumím, pokec s lidma, se kterýma si nemám co říct (zlatí kanibalové!), banda chlastajících kreténů (nemám nic proti chlastu!), primitivních obyvatel žijících v mixu 21.století a prvotně pospolný společnosti. Filmařsky asi zajímavý, pár nápadů, taková ta autentická kamera, pěkná hudba, ale vlastně je to spíš podivnost o vymyšlený kultuře. Předpokládám, že film má vyvolat mnoho skrytejch pocitů a všichni ti chytrý v něm najdou hafo odkazů (na Katrinu, na ropu v moři, na násilný opouštění domovů… a co já vím… nejsu zas tak chytrej…). No ale já, když už mám koukat na magory, tak zvedám ruku pro Maory. … A VŠECHNO JE SOUČÁSTÍ BUFETU ZEMĚ. NAUČTE SE PŘEŽÍT. (tak dobrou chuť!) /// NĚKOLIK DŮVODŮ, PROČ MÁ SMYSL FILM VIDĚT: 1.) Na divadelní hru, ani knihu ,,Juicy a Delicious“ od Lucy Alibar nemám náladu. 2.) Stará má na stehně kérku Pratura (zvíře vole, nezahejbá ti…). 3.) Thx za titule ,,Stuďo“. /// PŘÍBĚH ** HUMOR ne AKCE ne NAPĚTÍ * ()
Tahle stvoření mají jednu úžasnou schopnost - dokonale klamou tělem. Prvních pár minut vypadají, že jsou jen předvídatelným přírůstkem do akademické škatulky "neutěšená podívaná, která bude postupem času ještě mnohem depresívnější". Pak ale začne pršet, soundtrack tklivě znít a kamera kouzlit a jsme úplně někde jinde. Ale právě když si zvyknu na nevšední náladu a prostředí, přijde poslední třetina, která k předchozí hodině vůbec nesedí a každou chvíli jsem u ní jen překvapeně zamrkal, co že se to právě děje. Jižní krajiny ale mají ve svých řadách jednu obrovskou posilu, kouzelnou Quvenzhané Wallis. Tahle roztomilá holčina, kterou nic nepoloží, umí vyvolat soucitně-obdivný úsměv každým svým monologem. Oscarová nominace byla sice nepříjemným hypem, ale je to právě Hushpuppy, která všechny změny ducha vyprávění maže a nechává zapomenout na přehnaně ukřičeného Dwighta Henryho nebo zbytečně očividný ekologický nadplán. Ale ani ona nebo tuze příjemná bezelstnost většiny děje mi nevynahradí finální rozpaky nad klopýtající gradací, rozpačitými emocemi a hlavně nejasným finišem. Vzhledem k tomu, jak upřímně a realisticky se snímek celou dobu tvářil, tenhle konec moc neberu. ()
Skutečně krásný snímek. V mnoha ohledech jednoduchý, v jiných ale velmi promyšlený. V podstatě muselo být těžké udržet atmosféru u námětu vybízejícímu k pořádnému rozmachu tak komorní a osobní - to je na tom filmu nejzajímavější. ()
Nevyhýbam sa nízkorozpočtovým, festivalovým filmom, no v tomto prípade ma neskonale irituje okatá snaha tvorcov nakrútiť čo najintelektuálnejšie vyznievajúcu artovku, ale pritom ju nakrútia takým nezmyselným spôsobom, že bežný divák sa unudí k smrti. Môže tento film niekomu niečo povedať? Čo scéna, to patetické monológy hlavnej hrdinky, nezaujímavé dejové línie a nepatrné ekologické záchvevy a náznaky ma nechali absolútne chladnou. Keď budem mať chuť posúdiť naše životné prostredie a zamýšľať sa nad vzájomnou prepojenosťou všetkých živých organizmov, pustím si dokument tomu zodpovedajúci. Od filmu však očakávam najmä príbeh, emocionálne silný, vypätý, odzbrojujúci, dejovo stabilný. A tie drobné fantasy prvky absurdnosť celej snímky len korunujú. Ako sa toto mohlo, preboha, dostať do zoznamu nominovaných filmov? Americká akadémia stráca súdnosť. ()
Jeden z těch vzácných filmů, kde nejde o povrchní logiku příběhu, ale o hraniční bezprostřední prožitek střetávání systému a divoké (untamed) přirozenosti, o právo na emoce a nárok na ochranu vlastního světa a vnitřního vedení, a pro diváka o možnost uvolnění se k nějakému hlubšímu chápání a prociťování toho nároku i té eskalativní kolize se strukturálním (systémovým) násilím, jež není nějakým odbouratelným vedlejším efektem systému, ale vyplývá přímo z jeho podstaty. *** Jednotlivé scény příběhu Hushpuppiny smečky odvážných vzdorujících lidí se za sebe řadí bez nároku krok za krokem vysvětlovat, jak se jim to či ono povedlo, jestli toho logicky bylo možné dosáhnout, ale podtrhují dětské vnímání světa v tom, jak se před Hushpuppy útržkovitě staví nové složité situace, jež ze sebe přirozeně, ryze nevyplývají, nějak dospěláky zařízené, v nichž se musí znovu a znovu zorientovat a rozhodnout, jak si s nimi poradí. Jde tu o zpředmětnění toků energie, surových emocí, hrdého čelení a snahy o obnovování a uhajování sounáležitosti každým pohybem, tváří v tvář každé nové, nejasně se tyčící překážce. *** A zatímco Hushpuppin táta tu představuje maskulinní energii, s níž své mládě učí zadržovat emoce, potlačovat bolest, popírat realitu v plné děsivosti a rozhodovat se stejně odvážně (ale vlastně zbaběle, ze strachu před větší bolestí) jako zkratovitě, Hushpuppy se přes to všechno, v odvážných syrových střetech s tátou, kdy si postupně uvědomuje svůj bytostný nesouhlas s jeho rozhodnutími a postoji, svým rozhodným intuitivním přilnutím k učitelce i širší komunitě a s pomocí vlastní imaginace (s níž si zpředmětňuje pomyslné hovory s maminkou i mocné, ale nikoli všemocné pratury) prodírá ke svému niternému vědomí ženy, ochránkyně, hledačky a snovačky celistvých řešení, která nejsou zbrklá a rodí se mj. i z pečlivého vnímání, přijímání a naslouchání bolesti, jež především signalizuje, co je v nás živé a potřebuje ochránit, a z plného, byť bolestivého přijetí pravdivé skutečnosti. *** Kamera a hudba jsou tu hladké spoluproudy, chytré využití low cost ruční kamery a promyšlené a zručné zapojení pár efektů (existují na YT filmy o filmu) se podařilo přesně tak, aby umocnilo a prohloubilo prožitek, imerzivitu, ačkoli stačilo málo a hrozil by pravý opak, odcizení, zesměšnění. I pro to jemné vybalancování byl zřejmě film v době uvedení po právu takovým festivalovým zjevením a úspěchem. *** Přese všechny zdánlivě povrchně líbivé ingredience (vítězná iniciační cesta malé divoké holčičky) je to dílo naprosto nepatetické a nepodbízivé, záleží však plně na citlivosti vnímatele, co si z filmu vyvolá. *** Pro mne je to jednoznačně film ze stejné úzké kategorie odvážných děl, jako je Krajina přílivu (2005) a Narušitel systému (2019), a určitě bych doporučila shlédnout celou trojici. Každý z nich má jinou poetiku a jinou míru i hloubku zobrazení systémového násilí (od globálního - dopady hurikánu Katrina - po nejintimnější ruinování vnitřního cítění dobra, sounáležitosti a nároku na nepodmíněnou lidskou lásku a individuální péči v institucích a míru poškození rodinného prostředí systémově produkovanou chudobou, závislostí, bezmocí, násilím...), přičemž všechny tři snímky stejně absolutně a úchvatně zdolávají nebezpečí patetičnosti a emocionálního vydírání skrze postavu malé holčičky a zároveň nabízejí ryzí bezprostřední prožitek dopadů společenské krutosti, ignorance, ztráty citlivosti ve střetu s jednoznačným nahým dětským nárokem, a uvádějí na vědomí, že to spíš výjimečně může skončit alespoň blikajícím světlem na konci tunelu. Tyhle filmy ve skutečnosti neavizují dobré osudy, protože jejich hrdinky svým nárokem vyžadují nutně radikální změnu systému, který je drtí, a neumožňovanou míru vzájemnosti a soudržnosti, jen svoje hrdinky opouštějí dřív, než bychom museli jejich porážku sledovat do úplného konce. V tomhle zachází nejdál právě Narušitel systému, ne náhodou nejčerstvější snímek, který už ani trochu nezakrývá drtivé důsledky a beznaděj plynoucí z faktu, že iniciační cesty hrdinek skrze zvědomování hrůz rozbujelé strukturální izolace místo pospolitosti stále více vedou k životní bezvýchodnosti a zlým záhubám, jejichž každodennost si jako "společnost" pořád nechceme dostatečně připustit. *** Potěšeně doplňuji, že i nové shlédnutí a prověření po osmi letech snímek Beasts of the Southern Wild ustál se ctí, což se nedá říct o tom, kam se mezitím posunul svět. *~ () (menej) (viac)
Podobně jako Where the wild things are jsou Divoká stvoření jižních krajin zřejmě nejdrzejším a nejukřičenějším filmem letošního festivalu, ale zatímco u prvního zmiňovaného je ona samotná hra s očekáváním a imaginací zábavná u Divokých stvoření je spíše ubíjející a nic neříkající. ()
Čistý kalkul, hloupé podobenství (s realitou a ani magickým realismem to nemá nic společného), nedomyšlená agitka, se zápletkou na mentální úrovni Costnerova Vodního světa... Mohl bych rozebrat, jak strašně moc tenhle film postrádá jakoukoliv vnitřní logiku, jak postavy neustále opakují prázdné fráze a hloupé životní poučky, že se všichni chovají jako naprostí idioti atd, ale nejsem grafoman, a krom toho nad tímhle snímkem nechci trávit už ani minutu navíc. Jeden z nejhloupějších filmů, co jsem v poslední době viděl, a že jsem viděl pěkný kraviny - třeba Rychle a zběsile 5. Tohle je blbý úplně jiným způsobem, ale výsledek je stejný: doufám, že na tenhle zážitek co nejdříve zapomenu. ()
Místy možná působivé, rytmické, svěží, nápadité, jako celek nicméně jen syrové, nekompaktní a rozpačité povídání, kterému srdce tepe jen velmi pozvolna. Ubírá se po alternativnější cestě, což mi nijak zvlášť nevadí, přesto, ač si nemyslím, že jde o nějakou naivní ekologickou agitku, nestrhne. Spolupráce s neherci a natáčení v autentickém prostředí může přidávat body nahoru, nicméně voice-over, symboličnost nebo snové sekvence třeba u Malicka fungují s o poznání větší úderností!! Sorry, Hushpuppy.. ()
Reklama