Réžia:
Krzysztof KieślowskiKamera:
Sławomir IdziakHudba:
Zbigniew PreisnerHrajú:
Irène Jacob, Philippe Volter, Halina Gryglaszewska, Sandrine Dumas, Jerzy Gudejko, Kalina Jędrusik, Aleksander Bardini, Władysław Kowalski, Jan Sterniński (viac)VOD (1)
Obsahy(1)
Krzysztof Kieślowski je patrně jediný režisér z postkomunistických zemí, který si svou tvorbou udržoval vysoký celoevropský a i světový kredit. U nás si ho ceníme od jeho slavného AMATÉRA (1979), ve světě se však důsledně prosadil až svým televizním DEKALOGEM a filmem DVOJÍ ŽIVOT VERONIKY (1991). Důsledně v nich pokračuje v originálních analýzách vnitřního světa člověka, kde zůstává vždy mnoho tušeného, nevyřčeného a kde se nahodilost a nutnost, rozum a city pohybují v určitých kruzích. Kieslowského spojení metafyziky a hlubokého zájmu o osud jedince se realizuje v působivé formě, vyznačující se přesností a zároveň i mnohovýznamovostí.
Zvláštní příběh dvou identických dívek, Polky a Francouzky, lze vnímat v nejrůznějších rovinách. Divákovi se záměrně otvírá nekonečný prostor pro úvahy a reflexe. Zatímco "polská" Veronika dává před láskou k muži přednost lásce k hudbě, a proto také umírá, "francouzská" Veronika volí zdánlivě "příjemnější" životní cestu. Obě ženy, které se náhodně setkají jen na dálku a na kratičký okamžik, trpí stejnou srdeční nemocí, mají stejná gesta, používají stejné předměty. Také vztah k otcům je velmi podobný. Zatímco první umírá pro lásku k umění, druhá nachází - jakoby v podvědomí poučena jejím údělem - životní lásku k muži, který je možná strůjcem jejich příběhu. Záhadné věci se tu dějí s neuvěřitelnou přirozeností a jednoduchostí.
Kieślowski pomocí dokonale propracovaných detailů vytváří strhující až mystický obraz, naplněný zvláštní emoční silou a vymykající se v mnohém současným kinematografickým trendům. Obrovský podíl na vyznění filmu mají kameraman Sławomir Idziak, hudební skladatel Zbigniew Preisner a především představitelka obou Veronik Irène Jacobová. (oficiálny text distribútora)
(viac)Recenzie (237)
Zajímavé vysvětlení ženské intuice. Ale něco mi na tom filmu nesedělo. Asi taková věčná zasněnost hlavní hrdinky, která tvořila film takový nereálný. Zažívám intuici denodenně a řídím podle ní běh mého života, ale zas tak tajemné to nebude. Že by všechny ženy měly na světě nějaké dvojnice? Film mi přišel zbytečně rozvláčný a o ničem. Jakoby byl celý film jen o té tajemné atmosféře, která je tam jen sama pro sebe a neskrývá žádné velké tajemství. Nějak nechápu ty strašně vysoká hodnocení ostatních... ()
Děvčata se srdcem na dlani. Nebo snad jen děvče? Zmínit éterickou Irène Jacob je povinnost. (82%) ()
[4,5*] "Mam dziwne uczucie. Wydaje mi się, że nie jestem sama. Że nie jestem sama na świecie." ("Mám zvláštny pocit. Zdá sa mi, že nie som na svete sama.") Uhrančivé dielo, ktoré očarí podmanivými obrazmi s krásnou hrou s farbami, nádhernou, priam nadpozemskou hudbou Zbigniewa Preisnera a snovou atmosférou s nábojom tajuplnosti. A v neposlednom rade aj neskutočne pôvabnou a presvedčivou Irène Jacob. Jej sympatická hrdinka Veronika (Weronika / Véronique) je plná životnej energie a pritom veľmi krehká, tak trochu pripomína Améliu z Montmartru. Nádherné farebné podanie tohto filmu akoby predznamenalo štýl "Farebnej trilógie", film aj vďaka tomu dostáva akúsi neskutočnú, priam magickú náladu, čo je ešte umocnené tým mystickým prepojením poľskej a francúzskej linky ("Not long ago, I had a strange sensation. I felt that I was alone. All of a sudden. Yet nothing has changed."). Filmársky štýl Krzysztofa Kieślowskiho mi ohromne sedí a navyše tu bol zrejme na vrchole svojich tvorivých síl (medzi "Dekalogom" a "Farbami"). Z môjho pohľadu je toto jeho vrcholné dielo plne zaslúžene zaradené aj medzi "1001 filmov, ktoré musíte vidieť. než umriete". "Papa... I'm in love. I'm really in love." "Do I know him?" "No. And neither do I." ()
Kdybych tomu dal odpad už by mě ve filmovém světě jen lynčovali. Ale proboha.....tohle bylo co? Asi jsem jednoduchý lapiduch co potřebuje příběh slyšet, vidět, cítit, vnímat a koncentrovat. Ani jednoho se mi tu nedostalo. A tak jednu hvězdu za krásnou kameru a hlášku s frézkou. Jinak úmorných 98 minut v kině...a proboha čemu se lidi smáli? ()
Natočený je to pěkně, zvláště práce s barvama je úžasná, jenom je škoda, že se za trochu otravnou atmosférou "tajemství" skrývají poněkud neobratný paralely (Polsko : Francie = pokusná a privilegovaná Veronika) a ideologický poselství: "jsi-li žena a chceš-li uspět v profesním životě, předčasně zemřeš (patrně proto, žes včas neporodila)" - a to ačkoliv smrt hlavní postavy ve třetině filmu následovaná odvíjením novýho příběhu je skvělej nápad. Což mi přijde symptomatický: formálně skvělý, ale co se obsahu týče, působí to trochu jako laciná artovka (včetně toho, že nemálo dialogů tvoří náhlý vyznání lásky/oznámení takovýho stavu http://www.youtube.com/watch?v=fbAohexT0Ho). ()
Úžasný film. Nejlepší od Krzysztofa Kieślowskiho (plus Dekalog O lásce a Dekalog O zabíjení) Dvojrole Iréne Jacob a zamyšlení, které má smysl. ()
Ten Kieslowski ale dokáže unudit diváka xsmrti, jen co je pravda! ()
Nemůžu najít pointu. ()
Na tenhle filmeček jsem byl velice zvědavý, ale mé očekávání bylo velmi rychle sraženo nezáživným pohledem do života jedné, respektive dvou, mladých žen. Poměrně zajímavý nápad je pohřben směsicí utahaných, spánek povzbuzujících záběrů, které navíc nemají vůbec žádný smysl. Jedním z hlavních důvodů je asi to, že polská Veronika si ve scénáři asi vytáhla kratší zápalku a nedostala tolik prostoru. Tím pádem film ztratil to nejlepší, co scénář nabízel, a to prolínání životů obou hlavních postav. Kromě dobrého nápadu stojí za zmínku ještě pohledná hlavní představitelka a zajímavá hudba, ale to je velice málo, takže nemůžu dát víc než jednu, navíc nečistou, hvězdičku. ()
Projekt 100 (2006) ()
Nejsem holka co se ráda patlá ve své duši, která polarizuje mezi středobody. Mě to nic neřeklo. Mohlo by se líbit: Le Fabuleux destin d'Amélie Poulain, Krótki film o milosci ()
nejzajímavější je ten použitý zlatý filtr, ale to člověka na hodinu a půl nezabaví. Pro mě jednoznačně nejhorší K. film, a to jsem zatím kromě Trilogie viděla všechny :( trochu mě to překvapilo vzhledem k tomu, že ostatní filmy jsem klasifikovala jako výborné. no jo, souvislosti, metafory, to je hezký pokus, bohužel ale na některé diváky tohle prostě nepůsobí (a Kieslowski si toho byl dobře vědom a počítal s tím, jak je poukázáno v knize Kiesloski on Kieslowski). Veroniko, nikdy více. ()
Kéž bych mohl někdy žít jak Véronique a řídit se pouze svými city! Krzysztof Kieslowski natočil křehký film o síle intuice a empatie. Dvojí život Veroniky ubíhá přímo kupředu v jedné dějové linii, ale režisér si ji vychutnává ve spoustě krásných obrazů, detailů a světla. Nádherná hudba (Zbigniew Preisner) a skvělá kamera (Slawomir Idziak) jen podtrhují citovost a jemné tajemství snímku. A ovšem Irène Jacob - výborná! Jasné čtyři hvězdy. ()
Co se tam dělo? Začátek slabší. Velice poetický snímek. Časem krásné. Je třeba být dobře naladěn. 8/10 ()
Filmy Krzysztofa (to ti Poláci neumí napsat Kryštof???) Kieslowského mám rád a viděl jsem od něj vše, co se dalo. Se Zbygniewem Preisnerem, dvorním skladatelem Kieslowského, jsem se dokonce osobně potkal na Letní filmové škole v Uherském Hradišti, ale byl jsem ještě malý Jarda, takže si to možná ani nepamatuje. Každopádně jeho hudbu jsem si oblíbil (zejména album Preisner Music, kterému jsem důvěrně říkal Best of Preisner) a ačkoli co skladba to perla, tak Marionnettes z Dvojího života Veroniky patří k mým nejoblíbenějším. Dvojí život Veroniky jsem viděl ve věku, kdy jsem snad ani nemohl docenit všechny jemné nuance (váhal bych docela s termínem, že jsem ho pochopil), ale vím, že z Kieslowského filmů byl mezi kritiky i diváky nejoblíbenější, a proto si rád zajdu na obnovenou premiéru v rámci Projektu 100. Oblíbenost tohoto filmu dokonce předčila i oblíbenost filmu Tři barvy: Modrá. Irene Jacob je krásná dáma, podle mě přitažlivější než Julliette Binochettová (perlička z osobního života: Irene Jacob byla rovněž v Uherském Hradišti a koulovoala se s mým taťkou :)). Pro mě osobně však pořadí oblíbenosti Kieslowského filmů je následující (od nejoblíbenějšího): Tři barvy: bílá --- Krátký film o zabíjení --- Tři barvy: modrá --- Amatér --- Krátký film o lásce --- Dvojí život Veroniky --- Tři barvy: červená. Rovněž velmi oceňuju komorní projekt Dekalog, který Kieslowský připravil pro polskou televizi, kde se zabývá desaterem božích přikázání (přikázání Nezabiješ a Nesesmilníš byly prodlouženy a uváděny v kinech jako Krátké filmy o lásce a zabíjení). Pokud budete mít možnost vidět Dekalog v televizi, nenechte si jej určitě ujít. ()
Výborná kamera, skvělá a krásná hlavní představitelka, úžasná hudba. Příběh je prostý, o to více se režisér mohl soustředit na zachycení vnitřního světa hrdinů. ()
bezprostredne po zhliadnuti nie som schopna reagovat...vzdy som si myslela,ze film sa ma hodnotit hned po pozreti ale tento mi to nedovoluje,velmi na mna zaposobil.nieco z tej hudby a vyrazu veroniky ma doslova ochromilo.... ()
Amélie je proti tomuhle vykrádačka bez nápadu. A vůbec mi nevadí, že je to "snové", není to totiž jako spousta filmů tohoto typu agresivně "duhové,pohádkové,puntíkaté" jako právě třeba Amélie. ()
Film bol zaujímavý ale ten príbeh(pointa) by sa dal povedať aj v priebehu dvadsiatich minút. Bolo to zbytočne rozvláčne, tiché, poetické, málo dialógov, výrazná hudba, veľa farebných filtrov, ktoré mi už naozaj začínajú dobre liezť na nervy, no proste typický Kieslowski. Na takýto film si teba nájsť melancholickú až depresívnu náladu, a vtedy by sa páčil aj na 5*. ()
S Kieslowskim jsem se minul. Šel proti mě zprvu tajemně, pomalu, nebyl jsem si jistý, co zamýšlí. Pak na mě začal svítit zeleným filtrem, chtěl zřejmě, aby všechno bylo jěště mysterióznější. Myslel si asi, že takto se dělá umění. Pak udělal loutkové divadlo. Dvakrát se chytnul za bolavé srdce. Pořád jsem ale nevěděl, co mi tím chce říci. Nakonec kolem mě prostě prošel, zrovna ve chvíli, kdy mě to přestávalo bavit. Otočil jsem se za ním, a on už byl pryč. Stejně tak moje vzpomínky na něj. Nic po něm nezůstalo - zůstal jsem pouze já. ()
Reklama