Réžia:
Jean-Pierre MelvilleKamera:
Henri DecaëHudba:
François de RoubaixHrajú:
Alain Delon, François Périer, Nathalie Delon, Cathy Rosier, Jacques Leroy, Michel Boisrond, Robert Favart, Jean-Pierre Posier, Catherine Jourdan (viac)VOD (1)
Obsahy(1)
Jef Costello (Alain Delon) má odstranit bohatého a vlivného obchodníka, který má stejně tak bohaté a vlivné nepřátele. Vše jde přesně podle vypilovaného plánu, takže jej musí policejní superintendent (François Périer) propustit, přestože jeho policajtský nos tuší pravdu. Jenže zákazník, místo aby zaplatil dohodnutou sumu, zpanikaří a pokusí se Jefa zabít. A není nic horšího, než naštvaný nájemný vrah s policejním pitbulem v patách... (monolog)
(viac)Recenzie (237)
Logické nedostatky mi brání dát tomuhle filmu lepší hodnocení a vlastně jen kvůli Delonovi mu dávám ty tři, protože nebýt něj, skončilo by to nedaleko odpadu. Prakticky na každým kroku tu člověk narazí na ryze amatérsky použitou hloupost. Od prvních chvil, kdy se nájemný vrah producíruje s kamennou tváří po městě v baloňáku, který by nebyl nápadný jedině na srazu fandů poručíka Columba (a o tom nikdo v roce 1967 ještě neslyšel), jak se potom nechá zatknout jen aby vznikla zápletka (protože kdyby zalezl do postele, žádnej policajt by ho nenašel), přes opravdu špatný způsob výslechu svědků (nevím, možná to ve Francii dělali tehdy jinak, ale dnes se prostě svědci oddělují a neposlouchají své odpovědi na otázky typu: Poznal jste ho?), po fakt zvláštní dějový skok, kdy divák netuší, jak policie našla Costellův byt, přes doslova geniální způsob nálezu odposlechu, opravdu hodně zatvrzelého policajta (který má nos jak Pinocchio a cítí, že Jefovo alibi je už příliš pevné), po prakticky zbytečnou scénu metra (umíte si představit, kolik by k tomu sledování bylo třeba poldů? a všechny nároží, ulice a pajzly by zůstaly otevřený všem ostatním zloduchům) a zakončíme to naprosto unikátním způsobem rituální sebevraždy, protože jakej k tomu měl důvod, to opravdu netuším. Atmosféru to má, pošmournost, špína, bezcitnost, jenže právě ty hlouposti ve scénáři tento příliš vážný film shazují dolů. Nemluvě už o tom semtamním klišátku - dívka v autě, která by si hned vrzla, pianistka bez viditelnějšího důvodu zamlčující identitu vraha, štětka zoufale milující muže, který její lásku nikdy opětovat nebude, polda kterej se pro dopadení zločince neštítí ničeho a je schopnej "křehké" dívce vyhrožovat mravnostním oddělením, svědek, kterej není moc všímavej, ale perfektně dokáže identifikovat klobouk+plášť+tvář a to na třech různých osobách. Jak říkám, nebýt Delona, tenhle film by byl dnes jenom klasikou odpadu. ()
Tak úsporné, a pritom presné a uderné dialógy bez jediného zbytočného slova už dnes nikto nepíše (noc pred Samurajom som videl Cronenbergov Cosmopolis, ktorý je presným opakom). Vzhľadom k scénáristickej i filmárskej precíznosti, ktorá v prvej polovici filmu evokovala vzorovú európsku noir-kriminálku pre veľké plátno, ma ale neskôr prekvapili jej logické lapsusy (útek z walkalátoru, neutrenie stoličky po inštalácii odposluchu) a málo zdramatizované a nejasné finále - ako z filmu pre televíznu obrazovku. ()
Muž(i) v práci. Tohle dělá, tímhle se živí. Krok za krokem. Každý pohyb zaznamenán. Pouze delší časové prodlevy jsou řešeny stíračkami. Tmavě a světle šedá, černá. Chladné barvy, které nevzbuzují žádné emoce. Ty do světa samuraje nepatří. Jako stroj. Opakování gest, naučených úkonů, míst, kam se vrací. Síla zvyku, chcete-li. Chodí rozvážně, cílevědomě, okolí si nevšímá. Nedělá chyby, a když už, ví, jaká cena se za ně v téhle branži platí. Stejně ubíjející je práce vyšetřovatelů. Zabere hodiny, aniž by přinesla uspokojivý výsledek. Akce Melvilla nezajímá. Vzdaluje se od ní stejně jako kamera od konfrontace na mostě. Chce zachytit, zanalyzovat, co akci předchází, co po ní následuje. Pomalu a podmanivě. Samuraj by mohl být žánrovým titulem, ale budete-li k němu tak přistupovat, asi vám unikne jeho smysl a zároveň si všimnete, v kolika dílčích ohledech smysl nedává. Pro mne jeden z nejnápaditěji natočených filmů o samotě. 80% Zajímavý komentář: Sandiego ()
První spolupráce dvou super ikon francouzskýho filmu Jeana - Pierra Melvilla a Alaina Delona a hned je z toho film filmů. Přesně takhle se dělaj filmy, každej detail, každý slovo, každej pohled, každej záběr má ve filmu svůj význam a všechno dohromady mě na dlouho totálně uzemnilo. Filmová nádhera nádher. ()
Alain Delon jako nájemný vrah,který přestal být pohodlný a musí se bránit ()
Film, který hned ze začátku nadhazuje text z Bushida, jmenuje se Samuraj a ještě ho mají na svědomí tvůrci, kteří tvořili legendární éru francouzských kriminálek, mě nutí zamýšlet se nad tím, jestli se na něm vůbec dá něco zkazit. A po shlédnutí musím říct, že vlastně ani nedá. Jenom jsem o tom pojmu samotáře měl trošku jiné mínění, než bylo v tomto filmu prezentováno. ()
Scénář: Jean-Pierre Melville, Georges Pellegrin .. Nemám rád, když musím skřípat zuby nad nelogičností příběhu a nesmyslném jednání postav, zejména té hlavní. Chodí od ničeho k ničemu, dle potřeby tasí kolt na poslední chvíli a neustále nás ohromuje tím jak v Melvilllově světě zle (pře)žít. Pravda, Alain Delon je cool. Ale to je ovšem asi tak všechno kladné na tomto snímku, který se snaží být poctou... no snaží(l), ale marně. 50%. ()
Kurosawa potřeboval k mistrovskému dílu sedm ctnostných samurajů. Melvillovi k tomu samému stačí jediný charismatický ronin spolu s atmosférou tak dusnou a plnou napětí, že to působí v takhle poklidném snímku téměř až nepatřičně. Téměř. ()
Zjevná inspirace Ghost Doga. Alain Delon je tam sice fakt cool, i když řekne asi 5 slov za film, ale bylo to jakési roztahané. Hudba byla perfektní a mělo to i atmosféru, jenže se tam toho stalo vlastně strašně málo (v tom metru běhá snad věčnost) a konec je veskrze poplatný francouzské "uměleckosti." Nejlepší ale byla ta metoda kradení aut. Zajímalo by mě, jak dlouho by tam seděl, kdyby až poslední klíč byl ten pravý. 70% ()
Alain Delon nikdy nebyl tak cool jako tady... nic víc netřeba dodávat ()
,,JE TO OSAMĚLÝ VLK… JE TO RANĚNÝ VLK, TEĎ MŮŽE ZANECHAT STOPU. MUSÍME SE HO RYCHLE ZBAVIT.“...... /// Stará dobrá Francie a její kriminálky. Alain Delon vs. policie, dobrej námět, horší scénář a parádně budovaná atmosféra. Charismatickej Delon utáhne cokoliv, a tak i přesto, že marně přemejšlím, co tím (nejen) koncem chtěl vlastně básník říct, dávám bez zbytečnejch keců 3*. /// NĚKOLIK DŮVODŮ, PROČ MÁ SMYSL FILM VIDĚT: 1.) Samuraje (ve filmu) poznám okamžitě. 2.) Smrt je cílem mý cesty! 3.) Thx za titule ,,novacisko“ a ,,fridatom“. /// PŘÍBĚH *** HUMOR ne AKCE * NAPĚTÍ * ()
V Melvillově vrcholném díle se perfektně snoubí režisérovo pojetí filmů. Své snímky totiž nikdy nekoncipoval jako obrazy reality, nýbrž jako sny. Tím spíš je pozoruhodné, že se v době, kdy se většina francouzské produkce točila ve studiích, uchyloval do reálných prostředí. V nich ale příznačně hledal zákoutí a prostory, které souzněly s jeho nadreálným a vrcholně estetickým viděním žánrových světů. Jeho osudová a melancholicky zastřená óda na filmové nájemné zabijáky se stejně jako její hrdina stává ideálem, který fascinuje svou vnější odtažitostí, vytříbenou stylovostí a účelnou řemeslností. "Samuraj" sice obsahuje minimum dialogů, ale zůstává dokonale srozumitelný a hlavně úžasně napínavý, protože svou výřečnost čerpá jednak ze síly filmového jazyka, ale také z kinematografie coby souboru děl a žánrových nosníků, které jsou divákům univerzálně srozumitelné. Není potom divu, že se "Samuraj" sám stal další esencí žánru, o kterou se adoračně opírali nadcházející velikáni jako John Woo, Jim Jarmusch či Johnnie To ve svých ódách na filmové zabijáky. ()
Atmosféra paradní, až by se dala krájet, hudba dokonalá, Delon výtečný ... Jenom já prostě nepochopil, proč je ten scénař tak nelogický. Proč se nechá Delon zbytečně zatknout a později jde splnit svoji poslední misi před hromadou svědků? Přál bych si to pochopit ... *** 1/2 ()
Jeden z 500 největších filmů všech dob časopisu Empire. Uhrančivý Alain Delon v roli nájemného vraha ve světlém baloňáku, stylově šedé barvy, noir atmosféra, vystrašená andulka, svědci a policie, chladnokrevnost, nelogičnost, zbytečnost. A samota. ()
Povedená kriminálka, kterou tahne cool Alain Delon v roli nájemného zabijáka. Jeho uhrančivý pohled a baloňák jsou dvě věci, které mi z filmu nejvíce utkví v hlavě společně s perfektní naháněcí scénou z metra. Francouzské kriminálky mám velmi rád a v detektivním žánru patří mezi to nejlepší (obvzláště od 60. do 80. let). Za pochvalu stojí hlavě atmosféra, která je budována pečlivě a plně mne pohltila a nedopřála mi se od snímku odpoutat. Zatím vše jen chválím, ale pátou hvězdičku mi brání dát značné, řekl bych, až do očí bijící nelogičnosti. Hlavně jsem nepochopil, proč se po vraždě nezbavil baloňáku :). Každopádně další z řady brilantních francouzských kriminálek, která stojí za zkouknutí....... ()
Před 40 lety bych si asi pošušňával u nadstadardní kriminálky. Dneska si ale spíše uvědomuji, jak je film statický a plný nelogičností. A onen děsně cool Delon, jak tu napsal Rob Roy a milion dalších opapouškovalo, je ve skutečnosti jako kdyby nehrál. To uměl Gabin či Hrušínský, tady si nejsem jist. Inu, když dva dělají totéž ... ()
"Kdybyste byl ten, co vraždil, dalo by se říct, že pachatel se vrátil na místo činu." Nájemný vrahy nemám rád. Ovšem nájemnej vrah se smyslem pro čest to u mě má o něco lepší. Mohl by tedy o něco víc mluvit, protože já jsem dialogovej týpek, ale tady nemluví skoro nikdo a přesto se řekne skoro vše. To je asi to umění, který moc nemusím, ale jednou za čas si ho užiju a s Jefem to zábava docela byla. ()
Melvillea musím co nejdřív nakoukat. Ano, Delon jen tupě zírá a stejně je ohromně cool. ()
Velmi stylový a velmi prázdný film. Naštěstí ten styl je vidět víc než prázdnota, proto je rozhodně zábavné Delonovy kukuče sledovat. ()
(1001) Myslela jsem si, že chladné a odtažité filmy jsou můj šálek čaje... No, očividně existují čaje, které ještě tak úplně nechápu a nebo prostě vůbec nejsou pro mě a nemá smysl zkoušet to a křivit si úsměv nepříjemnou chutí. Cathy Rosier je božská, ale víc jsem si z filmu neodnesla. Delon (pro mě celkem překvapivě) v sobě nemá dostatek charismatu, aby mě přiměl vkládat si do prázdného rámu vlastní obraz, jak to u podobných filmů bývá. ()
Reklama