Réžia:
Lee TamahoriScenár:
Riwia BrownKamera:
Stuart DryburghHrajú:
Rena Owen, Temuera Morrison, Cliff Curtis, Pete Smith, George Henare, Ian Mune, Julian Arahanga, Mamaengaroa Kerr-Bell, Riwia Brown, Taungaroa Emile (viac)Obsahy(1)
Adaptace kontroverzního bestselleru maorského autora Alana Duffa. Děj líčí osudy typické dělnické rodiny s nezaměstnaným otcem, násilníkem a pijanem, a kdysi krásnou matkou neúspěšně usilující o štěstí svých dětí. Snímek ohromuje scénami až zvířecí brutality, ale upoutává též obrazy plnými citu, humoru a naděje. Vizuální naléhavost díla tlumočí barevně a tónově bohatá kamera konstatující smírnou krásu krajiny i odpudivou atmosféru předměstí. Film se stal událostí roku 1994 a získal více než dvacet cen na předních filmových festivalech, kde byli vyzdvihovány především herecké výkony představitelů, vesměs Maorů a míšenců, jakým je sám i režisér. (oficiálny text distribútora)
(viac)Recenzie (279)
Fucking animals! "SPOILERY" V reálném životě nenávidím tři věci agresi, alkohol a hloupé lidi a dnešního večera jsem si dopřál film kombinující chlast, primitivismus a hrubé násilí. A teď co jako divák s tím mám provést? :) Film je natočený bezpochyby výborně, především kamera mě uchvátila. Audiovizuálně film funguje na výbornou. Horší je to po emocionální stránce, oblíbit jsem si dokázal opravdu jen malou Grace, jediná postava, ač téměř nemladší, která neměla v hlavě pouze nasráno. Obsah filmu je pro mě naprosto znechucující, nevadilo mi explicitní vyobrazení násilných scén, to vůbec. Vadilo mi vyobrazení postav, tupá matka, která se nechává bít jako žito, pošlavávat vlastní důstojnost a kašlat na vlastní děti se stane hrdou matkou, až po smrti vlastní dcery? Ještěže ne každá matka dojde osvícení po osmnácti letech teroru a musí ji v tom pomoct až (nepřímo otcem) asistovaná sebevražda vlastní dcery. Chtějme více podobných matek! Finální scéna byla až útrpně směšná... (asi jsem se měl dojmout neboco) ... Jednoduchá matka byla pro mě ve výsledku více zápornou postavou, než chtěný "BadAss" strýček Bully. No a tatík, primitivní vypatlané, ožralé a agresivní hovádko. Kde nic není... Velmi samoúčelný film. ()
Tamahoriho režijní debut zkoumající podstatu (ne)lidské surovosti a pudového primitivismu sice zobrazuje domorodé obyvatele bez zbytečného přikrášlování, stejně tak jako se vyhýbá celkové démonizaci, avšak komplexní obrázek určitě nepřinesl. Krev otroků v zápase na pěsti s „bojovníky“ sice obstojí, ale zručnější mix charakterů by neuškodil, jelikož konfrontace na úrovni manželů, kde jasně panuje „kastování“ na vládnoucího muže a ženu v postavení téměř otroka, by se obešla i bez rozboru vztahů zděděných po předcích. To naštěstí Tamahori vynahrazuje neošizeným pohledem na potomky, kteří tvoří jediný společný element tohoto nerovného vztahu, takže největší síla celého filmu nespočívá v barových potyčkách horkých hlav a velkých svalů, nýbrž to nejúžasnější přinese scéna rodinného výletu, kdy matka před dětmi vzpomíná na seznámení s jejich otcem a následné důsledky a zvláště pak naprosto emociálně zdrcující našup, který odstartuje strom s uvázanou houpačkou. Právě tohle tvoří to nejsilnější a nejdůležitější, co má film vlastně nabídnout. Dohromady nic nevyřeší a „katarzní“ závěr je na delší polemiku, ale ten pocit, že „takhle to někde chodí nejenom na opačné straně naší planety“, je více než nepříjemný. ()
Smutné, veľmi smutné a žiaľ aj veľmi pravdivé. Veľká škoda, že matka tú svoju rodovú hrdosť využila tým správnym smerom, až keď sa stala tragédia, pretože tých 18 rokov pracovala presne opačným smerom. Ono to potom v tom závere pôsobilo dosť zvláštne. Chcelo to asi lepšie prekopať vykreslenie jej postavy. Ja som si to síce domyslela, ale celkovému efektu to trochu ubralo. Napriek tomu veľmi reálny film, žiaľ... Videné v rámci Challange tour - 30 dní so svetovou kinematografiou. ()
Co mi to jen, do prdele, připomínalo? Ubohé, uzurpované etnikum, které macešská, civilizovaná společnost odmítá zaintegrovat a otevřít mu svou hřejivou náruč sociálních výhod a prosperity, fotr přičmoudlé, agresivní, vypatlané hovado a nefachčenko, co chlastá, hraje automaty a sem tam na každodenních, hlučných večírcích rozkope držku svojí staré, která "pečlivě" pečuje o jejich deset fakanů, tedy vlastně devět, protože Dežo je v pasťáku za čorki autorádií, hodný strýček Horvát jim sem tam po chlastačce vyprcá jejich třináctiletou dceru a všichni společně hrozně nadávají na tu zkurvenou většinu, která s nimi nechce žít ve společné domácnosti a dávat jim, chudákům, štědré podpory. Aha, už vím, Kdysi byli kočovníky! Evidentně i Nový Zéland by uživil zdatného deratizátora! ()
Občas je až z podivem co si někteří tvůrci dovolili ve svých rodných zemích, když začínali svou režijní kariéru. Stačí si vzpomenout co vyváděl Peter Jackson ale on očividně nebyl jediný novozélanďan, který se nebál přitvrdit. Lee Tamahori, který se v Americe prosadil snímky "Na ostří nože", "Dnes neumírej" nebo "xXx 2" si jako svůj prvotní počin vybral snímek o životě lidí, které byste nechtěli mít jako sousedy nebo je jen potkávat na ulici. Natočil brutální a atmosfericky vyloženě hnusný snímek, ve kterém exceluje Temuerra Morrison (vybavuji si ho jako sympatického kapitána z Nebezpečné rychlosti 2) jako násoska a brutální násilník, který dokázal vytvořit postavu, kterou bych opravdu nechtěl potkat. Je to ten typ snímku, který nemá pevný příběh, ale divák prostě sleduje život několika lidí (rodina a několik známých) v nepříliš příznivých podmínkách na pokraji chudoby, jejíž beznaděj navíc podporuje násilnický otec v Morrisonově podání. Nejedná se o hezký, ale rozhodně zajímavý film, který diváka utvrdí v tom, že na tom určitě není zas tak špatně. Neznámý, ale opravdu povedený film, který rozhodně stojí za vidění. ()
Galéria (34)
Fotka © Mokép
![Kdysi byli bojovníky - Fotosky](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/162/822/162822335_c5d4f2.jpg)
Zaujímavosti (2)
- V dětském pokoji si můžete všimnout plakátů k filmům Smrtonosná zbraň a Bílí muži neumějí skákat. (TomikZlesa)
- Natáčelo se v Aucklandu na Novém Zélandu. (Cheeker)
Reklama