Réžia:
Šúiči OkitaScenár:
Širó MaedaKamera:
Rjúto KondóHrajú:
Kengo Kóra, Juriko Jošitaka, Ajumi Itó, Gó Ajano, Mei Kurokawa, Aimi Sacukawa, Arata Iura, Kimiko Jo, Noriko Eguči, Sósuke Ikemacu, Jósuke Ómizu (viac)Obsahy(1)
V roku 1987 prichádza do Tokya študovať osemnásťročný chlapec, ktorý je jediným synom a dieťaťom svojich rodičov, Yokomichi Yonosuke (Kengo Kôra). Hneď po príchode sa ubytuje v útulnom bytíku na predmestí Tokia, odkiaľ dochádza na Univerzitu, kde sa spoznáva so svojimi budúcimi najlepšími priateľmi - Kuramochim a študentkou Yui Akutsu, s ktorými začne navštevovať hodiny samby. Krátko na to sa omylom zoznámi s Katom, ktorý je gay, ale Yokomichimu to vôbec nevadí. Kato ho na hodinách autoškoly, ktoré spolu začali navštevovať, zoznámi s pekným dievčaťom z bohatej rodiny - Shoko Yosano (Yuriko Yoshitaka), ktorá sa do neho ihneď zamiluje, ale jemu to nedochádza...
Paralelne s dejom postavy s odstupom niekoľkých rokoch zisťujú, že by sa navzájom nepoznali, keby nebolo práve Yonosukeho - spokojného chlapca so smiešnym menom.
(sochoking)
Videá (2)
Recenzie (3)
Balancuju na pomezí 3 a 4 hvězd, ale nakonec volím nižší hodnocení. Film má své světlé a velmi povedené chvilky, ale zároveň i pár hluchých míst a krapet přemrštěnou délku. Kóra Kengo hráje tuhle "postavičku" jednoduššího prosťáčka výborně a místy velmi vtipně, ale s postupem času si uvědomíme, že jako postava zas takový stoprocentní klaďas není a že je možná o něco obyčejnější, než se na první pohled zdálo. Rozhodně to není vysloveně vzor "speciálního" a kladného člověka, a proto má nakonec i krapet menší váhu to, jak na něj na konci všichni vzpomínají. Ale dobře, tohle bych ještě pochopila, jelikož možná nebyl cíl ho vykreslit jako nějakého "nadčlověka" ale právě naopak jako svým způsobem obyčejného kluka. Co mi ale bohužel nesedělo byl styl vyprávění příběhu, který působí hodně nesourodě a stále skáčeme z minulosti do buducnosti a zpátky, takže to může být lehce matoucí. A pak tu máme závěr, který zanechává zvláštní pachuť, jelikož (SPOILER) nechají hlavní postavu bez zvláštních okolků umřít, což působí v rámci děje bezdůvodně a zbytečně. Mnohem zajímavější by bylo, kdyby Yonosuke prostě zmizel a nikdo by nevěděl, kam se vydal a kde je mu konec. Zanechávalo by to určitou naději, že se s ním ostatní postavy a staří přátelé někdy znovu setkají. Takhle jsem ale nevěděla, co si o tom mám myslet, což beru jako hlavní problém filmu - nejasné vyznění. Hodnotí se mi to hodně špatně, protože naopak v jiných aspektech to byl film velmi zábavný (některé scény vyvolají i hlasitý smích) a místy navozoval i příjemnou nostalgickou atmosféru. Jen je škoda, že ona nesourodost celkové vyznění zabila. (Viděno v rámci Eigasaie 2019.) ~(3,4★)~ ()
Pohodová dramedie zabývající se mírou otisku, který lidé zanechávají na svém okolí a přátelích. Přepálená délka by nebyla problémem, kdyby po jakés takés gradaci přišlo kvalitní vyvrcholení ... bohužel Yonosukeho příběh vyšuměl poněkud do prázdna resp. myslím, že s takto rozehranou partií a sympatickou porcí charakterů by se dalo říci i víc. Možné ale je, že řečeno bylo dost. Aspoň pokud je tedy divák naladěn na tu správnou vlnu. Tak jako tak Tokyo konce 80. let je vyobrazeno pěkně a spousta scén (paradoxně spíše těch komediálních) je zahrána skutečně na jedničku. A Yuriko Yoshitaka je k sežrání. ()
Tak toto bol jeden ''nekonečný príbeh'' s úžasným prekvapením na konci! A to som chcel napísať pri 140. minúte, že sa mi to začína ľúbiť. Dve hodiny štyridsať premrhaného času o pribrzdenom šuhajkovi, ktorý sa nevie vyflusnú, či chce, alebo nechce... ()
Reklama