Réžia:
Michael HanekeScenár:
Michael HanekeKamera:
Christian BergerHrajú:
Isabelle Huppert, Annie Girardot, Benoît Magimel, Susanne Lothar, Udo Samel, Anna Sigalevitch, Georg Friedrich, Gerti Drassl, Viviane Bartsch (viac)Obsahy(1)
Adaptácia kontroverzného románu rakúskej spisovateľky Elfriede Jelinek, nositeľky Nobelovej ceny za literatúru. Rešpektovaná klavírna interpretka Erika vyučuje na viedenskom konzervatóriu hru na klavír. Hoci má už dávno cez tridsať, ešte stále žije s matkou. Tá Eriku neustále kontroluje a šikanuje. Pre Eriku je jediným únikom zo spárov despotickej matky únik k sexuálnym deviáciám, voyerizmu a masochistickému sebazmrzačovaniu. Žije svoj dvojitý život izolovane a v ústraní, jej styky s vonkajším svetom sú iba formálne. Za chladnou a odmeranou maskou skrýva všetky potláčané city a nenaplnené vášne. Až do chvíle, keď spoznáva mladého atraktívneho a navyše hudobne nadaného inžiniera techniky Waltera, ktorý sa chce stoj čo stoj venovať hre na klavír profesionálne. Walter javí o Eriku neskrývaný záujem a ona po počiatočnom odmietaní prichádza na to, že jej tento mladík vlastne imponuje. Keď ho však konfrontuje so svojou predstavou sexuality, Walter sa s tým nedokáže vyrovnať. Pianistka je hrozivo realisticky vyrozprávaný príbeh o vzájomnom míňaní sa túžob, o neschopnosti opätovania citu, o zvrátenosti, ktorá je odsúdená na večnú samotu a o bolesti, ktorú si dokážu muž a žena navzájom spôsobovať. Film získal na MFF Cannes Veľkú cenu poroty a cenu pre najlepšieho herca i herečku. Hlavná predstaviteľka Isabelle Huppert tiež za svoj výkon získala Európsku cenu. (RTVS)
(viac)Recenzie (347)
Nemienim a hlavne nechcem už venovať ani len jednú jedinú myšlienku tomuto chorému a zvrhlému filmu. Takmer som sa povracala. ()
Ťažký psychologický film o sexuálnych obsesiách, ktorý vám nedá na nič jasnú, uspokojivú odpoveď, ale na ktorý určite nezabudnete. ()
Autorům byla vyčítána příliš okatá snaha šokovat. Dá se ale natočit film o takhle úchylný ženštině, aby to tak nepůsobilo? Možná ty úchylky vypustit, ale nebyl by to potom film "Jak jedna pani hrála pěkně na klavír"? ()
Zlatá Palma - výběr ()
Obdivuju Isabelle Huppertovou, že vzala takovouto roli v takovémto filmu. Ovšem zhostila se jí skvěle a vlastně nebýt jejího perfektního výkonu, tak by ten příběh ani zdaleka nevyzněl tak "úchylně". Sexuální podtón je místy více než důrazný, ale jak jsem zmínil, pohybuje se spíše v té úchylné rovině. Pokud čeká někdo z diváků výrazně otevřené sexuální scény, dočká se pár tvrdších záběrů, ale celkově je to spíše o erotice myšlenkové a slovní. ()
║Rozpočet $-miliónov║Tržby USA $1,012,069║Tržby Celosvetovo $9,801,375║ ()
Průměrný snímek, který kromě kvalitního herectví hlavní představitelky nepřináší nic přelomového ani moc zajímavého. Michael Haneke považoval pravděpodobně látku o pianistce s SM sklony, která se je rozhodne sdílet s jedním svým studentem, za velmi zajímavou, bohužel výsledek je obyčejný. Film ničím extra nepřekvapí včetně "chutí" hlavní postavy, které vzhledem k dnes poměrně otevřenému tématu "sexu a vše okolo něj" nešokuje a ani nepřekvapuje. Docela překvapující je pro mě délka filmu, která neodpovídá obsahu a je škoda, že film nebyl zkrácen na takových 100minut, v kterých by děj byl více zhuštěný a plynul by rychleji. ()
Oba hlavni predstavitele si zaslouzi uznani, skoda ze se film vice nevenuje vztahu hlavni hrdinky a jeji matky – mohl z toho byt skutecne vyborny psychologicky film. ()
Tahle filmová adaptace knihy rakouské nositelky Nobelovy ceny za literaturu Elfriede Jelinek je tak kontroverzní, že z ní autorka literární předlohy jistě měla nepokrytou radost. Vytratil se z ní sice feministický podtext, tak typický pro dílo rakouské literární aktivistky, ale zůstalo nezměrné úsilí šokovat (a musím napsat, že se mi právě u tohoto díla příznačně a příslovečně zdá, že šokovat za každou cenu). Jak lze smysl tohoto snímku interpretovat? Jde o popis zvláštní sexuální deviace hlavní hrdinky? Či je to spíše psychologická umělecká studie na pozadí oné úchylky? Nebo je to nějaký vyšší umělecký symbol zvrácenosti doby? Právě rakouští výtvarní umělci s oblibou podřezávají na scéně před diváky živé sele a jeho teplou krví kreslí na plátna obrazy symbolizující prý podivnost téhle dekády. Mně se podivný zdá spíše jejich umělecký záměr jakož i tenhle mnohasečný film. Rozhodně je zajímavý, rozhodně je zvrácený (i když Francouzi umí o zvrácenosti točit ještě silnější filmy, viz třeba bizarní snímek se signifikantním názvem Zvrácený), rozhodně je těžko uchopitelný a rozhodně není pro slabé nátury... Ale možná je to píchnutí do vosího hnízda, kdo ví... Každopádně Michael Haneke potvrzuje, jak mimořádný solitér evropské režie to je... ()
Kdyby to nenatočil Haneke, nejspíš bych to čistě dějem považoval za samoúčelné a prázdné. Jeho preciznost tomu ale dodává na hodnotě. Možná je to jen iluze, ale právě o téhle iluzi filmy jsou. ()
Čtyři a půl! To za ty věci lidské... ()
Bylo to trochu zdlouhavý, chvílema nudný, ale hlavně to celý končí někde na půl cesty. Já čekal nějakou šokující pointu a kde nic, tu nic. Na druhou stranu sledovat hereckej výkon Isabelle Huppert je zážitek už sám o sobě. Ta hraje tyhle divný a zvrácený postavy tak skvěle, že snad musí bejt do jistý míry divná a zvrácená i v civilním životě. Spojení Hanekeho s Isabelle Huppert jsem viděl zatim ve dvou filmech a docela to zafungovalo. Né, že bych měl potřebu tohle vidět znovu, ale asi se zkusim podívat i na jiný filmy týhle dvojice. ()
Drásající. ()
V rámci psychologie postav, to je absolutní špička, navíc Isabelle Huppert je ve svý roli duševně zvrácený osoby znamenitá, ale na mě to přece jenom bylo až trošku moc divný a úchylný ()
Pianistka se velmi těžko vstřebává a ještě hůř se o ní píše (komentář může obsahovat spoilery). Předně musíme sledovat dva komplikované, vyhrocené vztahy (matka x dcera, učitelka x žák) a navíc v průběhu filmu přehodnocovat názor na jednotlivé postavy. Haneke opět, jak je jeho dobrým zvykem, nechutně manipuluje s divákem, když ho nejprve donutí Eriku za její jednání nenávidět, aby ji posléze učinil obětí prachsprostého, čítankového znásilnění. Na jednu stranu se v tu chvíli vkrádají nebezpečně misogynní myšlenky jako "to má za to", na straně druhé se objevuje lítost a vztek nad bezmocností hlavní (anti)hrdinky, která je navíc do značné míry dílem přehnaně protektivní a incestuálně-despotické matky. Tahle morální facka, kterou nám režisér uštědřuje, není nepodobná té z Funny Games nebo z Tarantinových Hanebných Panchartů (inferno v divadle) a vytváří možná ještě silnější kognitivní disonanci. Nakonec to vše můžeme číst jako tragický příběh o ženské (nebo i obecně lidské) impotenci, kde neschopnost zdravě se sexuálně vyjadřovat úzce souvisí s neschopností plně se realizovat v profesním/uměleckém/tvůrčím životě. _____ Nejprve jsem vůbec netušil jak film hodnotit, ale za takhle výjimečné zprostředkování protichůdných emocí musím jít na max. Haneke je ďábel. ()
(1001) Těžký film na hodnocení. Já bych tolik chtěla dát pět hvězdiček, protože strašně moc věcí se mi líbilo a byla jsem pohlcena, zasažena, vzrušena, rozrušena, ale zároveň se mi několik věcí nelíbilo a já je nemůžu ignorovat. Hádám, že jsem tak trochu pervert, a proto mi vadilo, že jsem v podtónu snímku zachytila zprávu, že perverti jsou magoři. S tím já nesouhlasím, já si tak nějak myslím, že perverti jsou perverti. ()
Michael Haneke netočí příjemné a hezké filmy, ale zneklidňující dramata, která zraňují a zanechávají po sobě podivnou pachuť. Přesto, nebo možná právě proto, to není špatný snímek. Zobrazuje možná nepříliš rozšířený, nicméně reálně existující svět sexuálních deviací lidí pokřivených neustálým předstíráním, utajováním a nenaplněnými touhami. Je to rozhodně realističtější pohled na určitou stránku erotiky a mezilidských vztahů než mnou nedávno shlédnutý Shortbus. Nevíc se film může pochlubit vynikajícími hereckými výkony v čele s Isabelle Huppert. Ta ve své roli psychopatické učitelky přímo exceluje. Jestli něco na filmu překáží, je to příliš dlouhá stopáž. Některé scény jsou zbytečné a jiné přetažené. Celkový dojem: 80 %. ()
Po Funny Games a jeho remaku moje třetí setkání s panem Hanekem a nejspíš ne poslední. Pianistka mě totiž opravdu zaujala. Jak tématem, tak otevřeným přístupem k němu. A samozřejmě hlavně hereckými výkony, a to nejen výtečné Isabelly Huppert, ale i Annie Girardot, která si se svojí postavou despotické, nesnesitelné matky hodné odstřelu znamenitě vyhrála. Ten konec jsem moc nepobral, celkově to však vidím na slušné 4*. ()
Anatomie obsese a sadomasochismu v ženském vydání, Hitchcock na feministický tón až velmi svého druhu? To jsou otázky, které napadnou poučenějšího diváka při zhlížení tohoto filmu. Kontrast několikerého života stárnoucí vážené profesorky prestižní vídeňské konzervatoře se zauzluje ve zřídka vídané vášni vlastně ne zcela dovršené a o to zmatenější patologie. Jeden muž je z toho jelen s i bez parohů. Zřejmě právě tyto zákruty a jejich vysledovávání jsou smyslem a posláním filmu taženého právě Huppertovou, která i tady stvrzuje univerzálnost svého hereckého záběru. V zcela nezvyklé úloze ale vystupuje i Girardotová, z jejíž matky-megery-strigy jde nezastíraná hrůza. Citový vztah dcery a matky je stejně zmatený jako dceřin vztah ke studentovi a dotváří jeden bludný kruh narušeného a nešťastného osudu, který touží také po slunci a výšinách snového života ideálních lidí. Asi je dobré vědět, co všechno ještě patří do našeho světa. A rozporuplný pocit z filmu je pravděpodobně nejlepší odpovědí na otázku po režisérově a scénáristově motivu. ()
Měl jsem pramálo informací o tomto filmu a ani v nejmenším jsem nečekal tak šokující psychologickou sondu, která bude každou minutou nabírat na údernosti a více, a více mě odrovnávat… dlouhé sekvence bez střihu s úžasnými hereckými výkony zážitek jen podtrhávají. Mé hodnocení 5 hvězdiček… ()
Reklama