Réžia:
Harald ReinlScenár:
J. Joachim BartschKamera:
Ernst W. KalinkeHudba:
Peter ThomasHrajú:
Joachim Fuchsberger, Karin Dor, Marie France, Carl Lange, Ricardo Rodríguez, Kurt Großkurth, Daniel Martín, Anthony Steffen, Mariano Alcón, Víctor Bayo (viac)Obsahy(2)
Bílí bandité spojení s Irokézy vyvraždili kmen Mohykánů a zabili také náčelníka Čingačkůka. Jeho syn Unkas slibuje pomstu. Se svým bílým bratrem Sokolím okem pomáhají vojákům pod plukovníkem Munroem, bránícím se v pevnosti banditům, kteří se chtějí zmocnit vojenské pokladny. Do pevnosti se chce dostat kolona vedená majorem Heywardem, který má také ochraňovat Munroovy dcery, Alici a Koru. Jako falešný posel a průvodce kolony vystupuje lstivý indián Magua, který ji vláká do pasti a nakonec unáší Koru jako rukojmí... (Mariin)
(viac)Recenzie (15)
Posledný mohykán trochu (alebo o dosť) inak, ako to poznáme z filmu, ktorý sa natočil o 28 rokov neskôr. V niektorých momentoch ani nie na škodu - vysoké skalisté hory a prašné prérie pod kopytami koní dodávajú westernovskú atmosféru. Príbeh obstojí rovnako, na akciu sa pozerá veľmi dobre. Záporom sú nevýrazní herci, zaujme iba hlavný záporák - náčelník Muongov; tiež hudba je miestami kostrbatá. Každopádne, vinnetuovky dopadli Reinlovi oveľa lepšie. Hodnotenie: 65% ()
ZLÍNFEST "Myslím,..." (záběr na most v planech šlehajících až k nebesům) "... že ten most nepřejdeme." (záběr na hořící most padající dolů) S over-voicem a obdobně naladěným publikem může tahle realizačně zdařilá snaha o navázání na "mayovky" nabýt téměř kultovního statutu a spadat do klonky guilty pleasure. ()
Reinlova klasická filmová mayovka z 19. století našroubovaná na knižní předlohu odehrávající se v 18. století v Americe před americkou válkou o nezávislost. Od klasických mayovek se pak rovněž odklání svým vcelku překotným způsobem vyprávění. Na škodu to výrazně není, zejména příznivci akčních jednohubek si přijdou na své, protože akcí a přestřelkami tu Reinl rozhodně nešetří a pořád se něco děje. Karin Dor je pak velkou ozdobou celého filmu, byť prostoru se jí zase tolik nedostává, Trochu zklamáním jsou dost nevýrazné ústřední postavy Unkase a Sokolího oka, ale vše se v dobré obrátí špatným koncem. Tři šípy do hrudi... ()
Vzhledem k tomu, že Harald Reinl je slušný machr na indiánky, nechala jsem se ukecat. Tak předně nečekejte děj, na jaký jste zvyklý, včetně časového posunu. I tak to byl film velmi slušný, se spoustou akce, cválajících koní, Mohykánem skutečně indiánského vzhledu se slušnou figurou, Sokolím okem vzhledu bisexuála, hubaté Karin Dor a vůbec všechno mělo být, tak jak v pravé indiánce být má, tedy kromě velmi rušivé hudby, kde dechové nástroje přehlušily totálně všechno a vypadalo to spíše na boření hradeb Jericha než vojenské pevnosti. A to šla hvězda dolů, bohužel. ()
Reinlův „Poslední Mohykán“ je v podstatě western, natočený jen velmi volně na motivy románu J. F. Coopera. Na rozdíl od krajiny rozsáhlých lesů a Hurónských jezer se ocitáme ve vyprahlé písčité krajině s bizarními skalními útvary, připomínajícími spíše Arizonu či soutěsky Colorada. Nutno uznat, že zpracování Haralda Reinla je opět zdařilé, i přesto, že scénář je vlastně novým dílem a dokonce časově posouvá děj přibližně o 100 let později, místo 18. století a válek mezi Francouzi a Angličany tu spatřujeme kolorit 19. století; tomu odpovídají i oděvy dívek a uniformy americké armády. Příběh je napínavý, s poutavými záběry exteriérů a častými souboji, přesto Reinl dává jako obvykle prostor i humoru; nezvykle svižná hudba zavedeného Petera Thomase je místy rovněž působivá a má své kouzlo, místy ale naopak napínavost děje sráží (celkově určitě nepatří k Thomasovým povedeným dílům). Hlavní hrdinové, rudý Unkas a bílý Sokolí oko se oslovují „Můj bratře“ a je zde zcela patrný úmysl pokračovat ve stylu mayovek, včetně Unkasových proslovů o bratrství všech lidí a o míru. Magua výborný. Ovšem Anthony Steffen mi tu jako Sokolí oko vůbec nesedí. Černovlasou Koru představuje Karin Dorová, která, ač nebyla nijak skvělá herečka, dodává těmto filmům místy až pohádkovou roztomilost a hlavně vyvolává nostalgii nás, kteří jsem vyrůstali na mayovkách a dodnes na ně nedáme dopustit.No, a Alice je až příliš německy kyslíčníková blondýnka. Po výtvarné stránce má film přesto ode mne nejvyšší hodnocení, herecky silný nadprůměr (až na Steffena), hudební doprovod tentokrát Reinlovi nevyšel a - dle mého názoru - filmu dost ublížil. Film promítala česká kina v roce 1979. ()
Reklama