Réžia:
Sergio CorbucciKamera:
Enzo BarboniHudba:
Luis BacalovHrajú:
Franco Nero, José Bódalo, Loredana Nusciak, Ángel Álvarez, Gino Pernice, Simón Arriaga, Giovanni Ivan Scratuglia, Remo De Angelis, Rafael Albaicín (viac)VOD (1)
Obsahy(3)
Klasický westernový príbeh nás zavedie do prostredia, kde prvé aj posledné slovo má zbraň, o všetkom rozhoduje presnejšia muška a kde nechýbajú krásne ženy. Osamelý muž na púšti ťahá za sebou rakvu. Ten muž sa volá Django (Franco Nero). Na svojej ceste zachráni krásnu Mariu (Loredana Nusciaková) z rúk kumpánov obávaného majora Jacksona (Eduardo Fajardo), ktorý zvykne zabíjať ľudí len tak pre zábavu. Nikto sa mu zatiaľ neodvážil postaviť. Až teraz. Djangovým cieľom je zabiť Jacksona a všetkých jeho banditov, aj keď je na to úplne sám. (TV JOJ)
(viac)Recenzie (205)
Nějaký ten spaghetti western už jsem dost pravděpodobně viděl, ale vůbec si nevzpomínám jaký. Tak jako tak jsem se stejně znova přesvědčil, že mě to míjí. Zpočátku mě to chytlo, ale jen díky záhadě obsahu rakve, kterou s sebou Django pořád tahá. Ta se ale po půl hodině odhalila, za moc nestála a pak se z toho stal pořádný western, který je možná objektivně dobrý, ale mě nebavil. Djangův výraz je sice památný, má to koule, ničeho se to nezalekne a vyniká to počtem zabitých (a že jich tu na šedesátá léta je sakra hodně) a ani se nedivím, že se tím inspiroval Tarantino, pak se mi taky líbily herecké výkony a občas nějaká ta akce, ale mimo ni se tu skoro nic jiného nejde a časem se mi omrzela, kór když probíhá v prostředí, které mě už samo o sobě neoslovuje. Sorry, nesedlo mi to. Lepší 2* ()
Je to moc hezká kopie "leoneovek", ale stále má k jejich dokonalosti daleko. A ty nekonečné nájezdy kamery na cokoli, ts, ts... ()
Chápu Tarantina. Nelze nemilovat film, ve kterém mlčenlivý týpek v dlouhém černém kabátu vyhmátne z rakve gatlingův kulomet a během minuty rozstřílí odhadem třicet zlosynů. (Navíc jde o film, ve kterém se dlouho před Gaunery objevila „ear-cutting“ scéna.) Cinefilní hodnota tady sice vítězí nad řemeslnou, ale nijak drtivě. Corbucci věděl, jak by měl vypadat spaghetti western, byť se možná příliš svědomitě drží rad, které mu během natáčení poskytnul Leone a také příběh je po Hrsti dolarů jenom další variací Yojimba. Tajuplný cizinec svými pragmatickými cíli v zapadlém městečku, kde má stálý džob jistý jenom hrobník, rozpoutá miniaturní válku mezi dvěma klany. Mezitím stačí trochu zašpásovat s jedinou „dostupnou“ ženou v širokém okolí, pochopitelně prostitutkou, být brutálně mučen a utrousit pár hlášek sušších než hrdlo kovboje ztraceného uprostřed prérie. Extrémní hloubka některých záběrů, časté nájezdy a vytváření napětí pro napětí samo nesvědčí zrovna o jedinečném rukopisu. Podobně soundtrack připomíná Morriconeho a Nero Eastwooda, ale pořád jde o neskutečně stylovou, na svou dobu neuvěřitelně brutální potěchu pro oko i ucho všech diváků, jež jsou životním vyznáním cyniky. 75% Zajímavé komentáře: Mariin, RakeW ()
Ak nie úplne najlepší, tak aspoň najkultovejší spaghetti-western - samozrejme mimo leonoviek. Franco Nero ako jediný z talianskych napodobňovačov Clintovho "drsného pohľadu" neupadol do zabudnutia (nejaký čas to skúšal aj Terence Hill, ale jeho vážne úlohy spláchol čas a pretrvali len tie komediálne). Legendárny nápad s truhlou, záverečná strieľačka s rozdrvenými rukami alebo tromfovanie Clinta (ktorý na jeden "záťah koltom" zložil najviac troch súperov, Django ich takto sundáva minimálne päť) - to všetko sa zapísalo do dejín žánru. ()
Jeden z mnoha spaghetti-westernů, které se v té době natáčely jako na běžícím pásu. Django sice není žádná supertřída, ale je to klasika v tomto žánru, byť trpí řadou chybiček a chyb, které se ve většině italských westernů objevovaly. ()
║Rozpočet $-miliónov║Tržby USA $25,916║Tržby Celosvetovo $300,000║ Franco Nero likviduje vo veľkom /55%/ ()
Japonská inspirace - brutální realimus prokvétaný nečekaně silným, avšak vytříbeným humorem. Bahnité exteriéry - špinavé interiéry. Bezchybný Franco Nero - a pak ta rakev! ()
Nekompromisní western, kde se nebojej bičovat ženský a řezat uši. Řežou se tam jižanský fanatici a mexikáni, přičemž jejich počty redukuje exkavalerista Django. Franco Nero je drsňák typu Eastwooda s tváří Terrence Hilla a žral jsem mu to. Je to béčkovější než od Leoneho, ale tohle má větší koule. ()
Za sychravého dne do zabláceného městečka na Jihu přichází pistolník v zašlé uniformě Severu, který za sebou táhne rakev. Tak začíná spaghetti western, který je řazen do kánonu žánru hned vedle nestárnoucích klasik Sergia Leoneho. Tvůrcům se podařilo Djanga vymodelovat v ikonického hrdinu a zasadit ho do nelítostného, špinavého světa. Bohužel se až příliš snažili šokovat násilím, bezohledností a krutostí a zapomněli při tom na dramaturgii a vnitřní logiku příběhu, takže celek má podobu nesoudržného shluku impozantních scén. ()
Tenhle film by moh klidne zapadnout a to ze dvou duvodu. Neprinasi prakticky nic novyho a Leone. Ackoliv se Corbucci snazi, Leone je proste buh a na toho nema. Jenze je tu par veci, kuli kerejm stoji za to film videt. Jednak Franco Nero. Sice neni tak cool jako Eastwood a ani se neumi tak prat jako Hill, ale tvaril se dostatecne drsne, hrat umi a Hilla mi vzhledem dost pripominal. Navic takle rychle nekoho strilet sem uz dlouho nevidel. Taky je jeho postava dobre napsana a postupne se ukazuje, ze to az zas takovej kladas neni, ale neni ani zas tak zapornej, aby prestal bejt sympatickej. Pak hudba. Ennio Morricone to sice neni, ale rozhodne neurazi. Co se tyce pribehu, ten je dost jednoduchej, ale film ma 85 minut, takze to utece jako nic, ackoliv se tu par hluchejch a zbytecne ukecanejch mist najde. A ted se dostavam k tomu nejpodstatnejsimu. RAKEV. Uz to, ze ji za sebou taha, z neho dela kultovni postavu, jenze jakmile ji otevre, tak se zacnou dit veci. A zadny, ze by s tim pockal az na zaver, otevre ji uz nekdy zhruba po 20 minutach. Skutecne se tady snad nenajde prestrelka, kde by chciplo min nez 10 lidi a ze tu je prestrelek dost. Ta rakev je prakticky neco jako kytara pro Mariachiho z Desperada. Ted sice asi vetsine dojde, co se nachazi v rakvi, ale predpokladam, ze si nikdo nemysli, ze tam taha mrtvou babicku. Me se tenhle western i pres par chybicek docela dost libil. ()
Velice slušný a velmi realistický spaghetti western, od jednoho z jeho zakladatelů Sergia Corbucciho, Leoneho souputníka ale i trochu rivala. Nicméně u tohoto filmu, bych určitě vyzdvihl, jednak docela dobrý scénář, až nečekaně vyhrocené situace, tvrdost a syrovost, již zmíněnou realističnost, ale také skvělou hudbu, kameru, střih, tedy téměř vše, co by měl více než jen dobrý film obsahovat. Nemá cenu se tu více rozepisovat, kdo jste viděli určitě mi dáte za pravdu. Prostě Franco Nero mě ve svém teprve druhém filmu, který jsem od něj z jeho začátků viděl, nezklamal. První jeho velká role (přímo ústřední), byla vynikající, řekl bych že herci přímo šitá na míru. Inu, abych to nějak ukončil. Franco jako vždy výborný a ještě něco k tomu. Poznámka pro život : nikdy nepodceňovat člověka-tuláka ze záhadným nákladem (materiálem)! ()
Triumfální western all'Italiana. Frajer, co se tahá s rakví divokým západem (což je hodně KURVA stylový, no, a to nemluvě o tom, co se skrývá v rakvi...), a nakráčí si to do ghost townu přímo mezi hrabivý mexikánský špinavce a ještě hrabivější jižanský hajzly. Místy mě to mohlo i trošku malinko nudit, ale celkově zážitek! Drsný, over-the-top, hřbitovní feeling. ()
Jeden ze 100 nejlepších westernů - 100 Greatest Western Movies http://www.csfd.cz/uzivatel/136528-rhk/. Mne údajně kultovní Django zrovna neuchvátil. Django - Franco Nero, muž s rakví, který vyhrává proti sebevětší přesile, je spaghetti western od Sergio Corbucciho, s podivně zrežírovanými akčními scénami a napůl plagiátorským scénářem (vykrádačka Kurosawy a Leoneho). U některých scén a zvláště té závěrečné jsem si nebyl už jistý, zda jde o stupiditu tvůrců, nebo už je to nadsázka a parodie sebe sama. Nadbytek krve, mrtvol a za každou cenu akčních scén sice napětí přinese, ale jako celek mne nutil spíše k pláči. Jak jsem se ale dočetl, chystá se film Django Unchained v režii Quntina Tarantina. To by mohla být zábavnější pecka. Trailer: http://www.youtube.com/watch?v=w8Ge2hmSTbo ()
Neumím trefit vyděšeného Mexičana z metru mezi oči, ale rád sleduji opálené chlapíky se stetsony na hlavách, kteří umí nedbale kosit soupeře a přitom si udržovat nízkou tepovou frekvenci. A v tom byl Django skvělý - tedy dokud se tajuplně tvářil a drze krájel zástupy soupeřů svýma modrýma očima. Jakmile však naivně vysypal z rukávu všechny své trumfy, tak už to tak slavné nebylo. Naštěstí se mezi kulometnou palbou neustále potulovala skvělá westernová muzika a mne velmi potěšilo zjištění, že správný kauboj nepotřebuje ruce k tomu, aby vyprázdnil své kolty. ()
V naší školní jídelně vařili lepší špagety. No dobře, přeháním pro efekt, i tak je ale tenhle western spíš průměr. ()
Pro mě určitě jeden z deseti nejlepších westernů, jaké jsem kdy viděl. Popravdě, mám ho dokonce v Top 5. Zdejší osamělý pistolník se od svých mnoha kolegů liší tím, že s sebou všude táhne rakev, a na dotaz, co v ní je, odpovídá: "Muž jménem Django." Už tohle, samo o sobě, je za všechny prachy. Jenže Corbucciho mistrovský kousek má na skladě mnohem víc. Zápletka s mexickým generálem Hugem byla o nějakých padesát let později využita ve hře Red Dead Redemption. Fanoušci Heisenberga tu najdou nápad, který dobře znají z Breaking Bad. A aby toho nebylo málo, máme tu taky jednu nechvalně proslulou scénu z Gaunerů. To ale ještě pořád nic není. Krom výše jmenovaných es nás čeká pěkné překvapení někdy v první třetině filmu a naprosto dechberoucí zvraty (zlato, bažina, atd) v třetině poslední. To nejlepší si ale Django schovává úplně nakonec. Finální scéna na hřbitově je totiž rozhodně jedním z nejepičtějších westernových závěrů vůbec. Pokud všechno předtím dnešnímu, mnoha vykrádačkami zmlsanému divákovi, nebude pořád stačit k pěti hvězdičkám, potom už to dokáže snad jenom právě tato scéna a následný pocit euforie, který se dostaví během závěrečného songu. ()
Kultovní spaghetti western, který udělal Franca Nera. Cool hrdina v černém s tajuplnou rakví, krásná žena, fajn sadistický záporák, rozblácené město, tvrďácké dialogy a skvělá hudba. A když tu dojde na střílení, často má podobu masakru a celkově tu nikdy nejdou k zemi míň jak čtyři lidi zároveň. Ale že by to bylo nějak extra natočeno... Rozchechtalo mě plivnutí zátky do tváře padouchovi. Film se dočkal desítek neoficiálních sequelů (čtyři vznikly ještě téhož roku!) a až po 11 letech i jednoho oficiálního - a mizerného - Django se vrací (1987), opět s Nerem. Scéna uřezání ucha inspirovala Quentina Tarantina k podobné scéně v Gaunerech. ()
Vemte ty nejhorší prvky a žánrová klišé z westernu, přidejte nevinný kukuč Franca Nera a jeho modré oči, zamíchejte, důkladně protřepejte a máte Djanga. Cobucciův Django patří do kategorie filmů, na které by se velmi obtížně dělala parodie, protože je tak špatný, že je nechtěnou parodií sebe sama. Jako guilty pleasure pozitivní reakce chápu, případná obhajoba Djanga jako zásadního westernového filmu je mimo realitu a obyčejnou lidskou soudnost. Na to, abyste pochopili, jak ultimátní brak snímek představuje, by vám měly stačit tak 2 minuty, kdy se začnete pást na přehrávání a zoufalém neherectví představitelů vedlejších rolí, bohužel včetně hlavní ženské role. Na to, aby Django mohl být představovaný za fajn zábavu, mu chybí právě cílevědomá práce s parodickými prvky. Djangovi chybí smysluplný scénář, jakákoliv motivace osvětlující chování postav, chybí mu vlastně všechno. Mimochodem, spagetti western ve své podstatě byl ryze konzumní béčkový produkt italské kinematografie, kterému scházely ambice producentů, a jen genialitě Sergia Leoneho, který dokázal překročit v několika případech bariéry a dát spagetti westernu pozitivní rozměr, vděčíme za to, že spagetti western není synonymum pro filmovou šmíru. Celkový dojem: 20 %. ()
Divoká banda s pionýrskými šátky vs. Django, koněprostý desperát, co ve své okázalé superdrsnosti pomalu mluví, chodí i jí a to jen proto, aby vyniklo, jak rychle střílí.. Syrovost, bláto a ikonické záběry nepřebily naivitu, nesoudržnost a absenci příběhové jiskry, neboť dobře uvařit spaghetti uměl jen opravdu málokdo a ani tady si šéfkuchař Corbucci moc hvězdiček Michelinu za své "kulinářské" umění nezasloužil. Jinak to nezvyklé dřevěné zavazadlo se na Divoký západ docela hodí - rozhodně víc, než kdyby za sebou hlavní hrdina táhl klavír, či automatickou pračku.. ()
Paradne talianske spagety. Hlavny hrdina, ktory nehovori, ale "cedi" pomedzi zuby, priatelstva, ktore dokaze znicit par dolarov, truhla, ktora skryva smrtonosne tajomstvo a hudba od Morriconeho. Jedine, co mi trosku vadilo je urcita komornost filmu, v resp. absencia zaberov na velke pristranstva. To by urcite prehlbilo atmosferu aj zazitok. Neva, aj tak je to skutocna pochutka. A zaverecny zaber je jeden z tych "pamatnikov", ktore mi zostanu ulozene v hlave uz navzdy (8.5/10) ()
Reklama