Réžia:
Peter StricklandScenár:
Peter StricklandKamera:
Nicholas D. KnowlandHrajú:
Sidse Babett Knudsen, Chiara D'Anna, Eugenia Caruso, Monica Swinn, Fatma Mohamed, Zita Kraszkó, Gretchen Meddaugh, Eszter TompaVOD (2)
Obsahy(1)
Na chátrajícím šlechtickém sídle žije sběratelka motýlů Cynthia se svou milenkou Evelyn a ve svém svébytném a poněkud výstředním světě se oddávají rafinovaným erotickým hrám. Cinefilní lahůdka se vyznačuje podmanivou a smyslnou atmosférou, výraznou hudební složkou a odkazy na sexploatační filmy 60. a 70. let. (Aerofilms)
Recenzie (113)
Je skvělé, že ony role, jež na sebe někdy více než méně dobrovolně a někdy zase více než méně nedobrovolně bereme pro potěšení partnerovo i své, nejsou povětšinou tak jasně vymezeny, aspoň se je nač koukat. Ležet jen po celou stopáž Evelyn v truhle, divák jako já by se navzdory podmanivé a smyslné atmosféře nudil, naštěstí si Cynthie pěstuje neopětovanou zálibu v sběru motýlů a já mohu opovrhovat. Čím? Tím falešným pocitem, jež byl nabyt, že si k sobě našly cestu, totiž že jsou absolutně zharmonizovaný skrz poslušnost jedné vůči druhé, hlavně však tou po mém skromném soudu tou nejhloupější formou vyjádření lásky, to jest tím, že si nakrásně řeknu, že já a jen já nejlépe vím, co znamená a milovat a obětovat a miluji a obětuji ze všech sil, tedy je vše, jak má být a ideálnější to být nemůže. Vážně, Evelyn jsi husa. Jsi ještě větší hlupák než já, a to už je co říct, to mi věř! No nic, nerad bych se dostal někde, kde jsem se dostat nechtěl. Už tak jsem se dosti vzdálil a vlastně nekomentuji film v celku, jako spíš chování jedné z postav, navíc dosti osobitě. Věřím však, že náhodnému čtenáři, kterýžto má s daným dílem zkušenost, a snad nejen jemu, je můj text s to něco říci a že jsem jej nesepisoval zbytečně. 75% ()
Lezbická D/S poézia v neodolateľnom hypnotickom retro háve. Škoda, že sa jej dôvtipná vzťahová rafinovanosť (prvá polovica filmu je na 5*) postupne rozplynie v artových symbolikách a nič nikam nedotiahne. Nebohý Jesús Franco by mal každopádne radosť :-) ()
Takový ten zkousnutelný umělecký film, u kterého, když Vám sednou hlavní dvě role v podobě hereček Sidse Babett Kundsen a Chiara D´Anna, tak máte v podstatě vyhráno. Po shlédnutí filmu jsem třeba měl co dělat, abych vůbec usnul. Nakonec ale dávám tři, protože je tu hromada poetiky a orientace na motýly, nad kterými je potřeba přemýšlet a hledat souvislosti. Z toho ostatně i český název filmu. V rámci filmařského zážitku nicméně hodně avantgardní dílo. Pokud máte chuť na nějaký intenzivní zážitek, tak si místo pětiminutového zážitku na pornhub pusťte tento kousek. Podle mě budete spokojeni. ()
Toto išlo úplne mimo mňa, aj keď kamera, výprava, hudba, strih - všetko sa snažilo, aby ma to do seba vtiahlo a nastolilo atmosféru. ()
Začnu trochu obecnější úvahou - pokud platí, že homosexuálně orientovaných jedinců je v populaci cca 4 %, je opravdu zvláštní, že se objevují v takřka každém druhém filmu současnosti (což samozřejmě nadsazuji, ale ten nepoměr je evidentní), zjevně je to důsledek panující ideologie. Tohle je navíc i feministický film, film zalidněný pouze ženami, v jehož fikčním světě není pro muže místo. Pestrobarvec petrklíčový je mým prvním setkáním s dílem Petera Stricklanda a musím konstatovat, že jde o velké zklamání, prakticky jsem se pronudil ke konci. Formálně excelentní film, nádherná kamera, pastelové barvy, převaha celků, kterým ovšem kontrastují sekvence detailů a především velkých detailů, krásná staromilská animovaná intermezza, bravurní práce s ruchy (zvuky hmyzu, předení kočky atd.), diskontinuitní řazení záběrů, až fascinace (fetišizace) kostýmy, práce s herci, dekadentní atmosféra...obsahově se ale se Stricklandovým snímkem coby divák hodně míjím. Reflexe hraní rolí v partnerském vztahu je podána na pozadí bizarního partnerského soužití dvou extrémně nesympatických hrdinek, jejichž sado maso hrátky mi přišly jako autorská manýra, jistě takovéto vztahy reálně existují, ale způsob, jakým vztah reflektuje britský tvůrce, mne spíše iritoval, než jakkoliv oslovil. Každý vztah je o hledání kompromisu a osobní oběti, ale já se celou dobu ptal, proč to musí Strickland demonstrovat právě na těchto S/M lesbických partnerkách? Jasně, odpovědí je postmoderna a s ní spojená snaha šokovat, synkreticky spojovat neslučitelné, adorovat pokleslé žánry, rozbíjet kontinuální dějovou linii, hrát si s divákem...ale tohle byla tuze nezábavná hra... Pinastri! Pinastri! Pinastri! PS: O co elegantněji analogickou tematiku pojala Shainbergova zábavná Sekretářka... ()
Pestrobarvci nelze upřít specifická výjimečná atmosféra, ale stejně jako ve Stricklandově předchozím filmu Berberian Sound Studio jsem měl pocit, že se až moc okatě snaží okouzlovat právě formálními hrátkami a upozaďuje zajímavé postavy. Jen v málo sekvencích jsem se do toho dokázal ponořit a většinou jsem vnímal spíše tu snahu zaujmout a zhypnotizovat. Nejpůsobivější tak v mých očích stále zůstává Stricklandův debut Katalin Varga. 70%. P.S. Pinastri! http://en.wikipedia.org/wiki/Sphinx_pinastri ()
Zklamání. Bavilo mě to míň než Berberian Sound Studio. Audiovizuální ornamenty tentokrát nezakryjí fakt, že je to námět tak maximálně na povídku. Strickland by se měl vykašlat na artové ambice a natočit přímočaré giallo. ()
Môže sklamať film, v ktorého úvodných titulkoch sú spomenutí aj ľudia zodpovední za parfémy a spodné prádlo? No asi nie, erotické dusno by sa dalo krájať, mľask! Prudérnemu divákovi sa v momente zarosia okuliare, prudérnej diváčke zvlhne rozkrok. ()
Vizuální dokonalost, kde perfektní kamera (záběry na venkovní schodiště pokryté podzimním listím, hrátky s odrazy zrcadel) výborně doplňuje atmosféru bezčasí, kdy vůbec není jasné, kdy se film odehrává a může se jednat o stylizovanou první polovinu 20 století, ale stejně tak se může jednat o hru dvou hlavních protagonistek... Které jsou mimochodem perfektně zahrané a především Sidse Babett Knudsen dokáže jedním pohledem zahrát tolik odstínů nálady, že by za to zasloužila velebit minimálně tři dekády v kuse. Hrozně fajn je, že přestože se jedná o art, tak děj ubíhá a zároveň nezklouzne k melodramatu, ani zbytečně explicitním lesbickým scénám a když už je tam něco víc vidět (pokud pomineme takové zábavnosti, jako zavírání do dřevěné komody), tak je to natočeno decentně za pomocí originálních kamerových vyfikundací. Jednoduše je to fakt dobré drama s psychologickými prvky, film o jednom vztahu a představách o jeho pokračování a fungoval by úplně stejně i kdyby tam byli úplně jiné postavy, jen by asi nefungovala skvělá nadstavba v podobě brilantní atmosféry. PS: nevíte, co je to vifikundace? Pořiďte si plzeňsko-českej slovník! ()
Poetický film s vytříbeným vizuálem a uhrančivou hudbou nedisponuje nijak komplikovaným dějem. Proč také, když se jedná o čistou lyriku, která již ze své podstaty děj nemá. Intimní, erotická, ale i přírodní a společenská lyrika vyjádřená působivými obrazy dokládajícími, že se jedná o film, využívající naplno své výrazové prostředky. Pestrobarvec petrklíčový není ani feministický, byť zde vystupují jen ženy, není ale ani lesbický, jak by se z některých scén mohlo zdát. Jednoduše je - o lásce. Cynthia a Evelyn se oddávají hrám a fantazii, aby nakonec zjistily, že k obyčejnému štěstí stačí společná postel. Jakmile je napovězeno, že jde o hru, může se divák začít domnívat, kým ony dvě ženy jsou ve skutečnosti. Tajemství, jež je rafinovaně odhalováno a opět skrýváno, tříbí fantazii. Svět motýlů. Zde si lze symboliku domýšlet různě - krása, přelétavost (zde však ne), erotika oproštěná od citu (viz Ze života hmyzu bratří Čapků) - zde však také ne, tajemství, denní a noční, soumračník a lišaj smrtihlav, proměna dokonalá. Paní a služka, S/M (škoda jen, že nedošlo na bičování), vzdor a pokora. Pro menšinové publikum, které naplno ocení vše, co pro něj P. Strickland uvařil. ()
Hlavným lákadlom je vzťah dvoch sexi starších lezbičiek. Je zaujímavé pozerať, že aj keď sa snímka zaoberá témou BDSM, tak vo výsledku pôsobí dosť "cudne". Erotika je tu prezentovaná vo forme predstavivosti postáv a fetišizmus detailami na vlhké nohavičky, mydlové bubliny, či ovoniavanie nôh v pančuchách. Ako v každom vzťahu, to čo na začiatku pôsobí sviežo a skvele, má tendenciu sa okukať a do tohto nažívania prichádza kríza. Vo filme nazeráme na takúto krízu, kedy neustále opakujúce sa hranie úloh začne pôsobiť únavne. Postavy sa snažia nejako vzťah ozvláštniť a uniknúť zo vzniknutej krízy. Režisér sa v tomto filme odvoláva na sexistické filmy 60. a 70.rokov. Strickland aj v tomto prípade siahol po soundtracku využívajúci syntetizátorové linky, čím dodáva na expresivite výrazu, kedy neopomína ani silno zastúpenú formálnu podobu snímky. Strickland vedel, čo chce natočiť a ako to natočiť, avšak nesadne každému. ()
[Febiofest 2015] Keď milenci začnú vypadávať zo svojich rolí a zväzujúcich rituálov... Strickland pokračuje vo svojej sérii (teraz už možno hovoriť o potenciálnej trilógii) filmov s dôrazom na audiovizualitu. Mávnutím motýlích krídel prenáša diváka do prízračného sveta žien, vyberá dva skvostné exempláre a rozpovedá ich príbeh, oscilujúci medzi čiernou komédiou a romantickou melodrámou. Z distingvovanej réžie priam sála britská kultivovanosť a cit pre mieru i detail. Strickland po celý čas drží erotický náboj na uzde a nenechá humor skĺznuť do trápnosti. Čo ma však prekvapilo omnoho väčšmi, bola žánrová príslušnosť snímky, nakoľko nielen režisérova predchádzajúca tvorba, no i diela podobného rázu (za všetky spomeňme Amer a L'étrange couleur belgického tandemu Hélène Cattet a Bruno Forzani) koketujú so škatuľkami hororu, ale The Duke of Burgundy je od úvodných po záverečné titulky "len" drámou o ťažkom období jedného lesbického vzťahu. Atypickosť tu mimo námetu vyviera zo zvláštneho fikčného sveta (občas mi skrsla v hlave myšlienka, či sa to celé neodohráva za múrmi rozľahlého prepychového sanatória, vyvolávajúceho zdanie absolútne voľnosti a slobody, ktorú si vzápätí začínajú ohraničovať samotné milenecké páry) a skúsenej práce so zvukom (zriedkavo používaná nediegetická hudba, ktorá obracia pozornosť k diegetickým prvkom špecifickej zvukomalebnosti filmu je menej podstatná ako to, že Strickland používa autentické nahrávky zvukov rôznych druhov hmyzu a motýľov s datovaním začínajúcim už v 70. rokoch). Rozprávanie je zarámované veľmi podivuhodne, no v záujme nevyzradenia brilantnej pointy o ňom radšej viac nepoviem. Ako spomína anicin, film zobrazuje čistú a esteticky uhrančivú krásu (čo sa týka titulkov, mimo spodného prádla sú v nich uvedené i všetky čeľade motýľov a chrobákov, ktoré sa vyskytujú vo filme), ale odhaľuje aj jej vnútornú krehkosť a podpovrchové napätie. Psychológia postáv i postoj k lesbickej komunite sú maximálne neobvyklé a ja priam túžim prečítať si nejakú antropologickú štúdiu, či aspoň rozsiahly analytický rozbor, na ktorý je The Duke of Burgundy ako stvorený. 85% ()
Hvězdičku dávám z milosti za audiovizuálně našlapanou úlet scénu s motýlama, jinak je to asi tak a) rozmlátit nohy kladivem, b) tenhle film. ()
"Lišaj, lišaj, lišaj... slova v bedně lítaj. Můry vášně submisivní, vržou křídly, slzy roní." Ha! Copak nám to filmem poletuje? Promovaný entomolog i certifikovaný sadista by radostí skákali metr dvacet, jak koníci luční. Je to on! Pestrobarvec petrklíčový, latinsky Hamearis lucina, lidově zvaný Masochfrajtr lesbolizný. Krásný exemplář. S křídly hebkými jak silonky na nohou zbožňované paní a s nezbedným něžným sosáčkem. Co nám o motýlkovi říká teta Wiki? "Pestrobarvec obývá teplá a vlhká stanoviště, zejména křovinaté louky, lesní mýtiny a horké klíny." Taky bedny, obývá... Ovšem echtovní subinka, dominantně sekýrující svou "paní" (co všechno zahrála blbě), to jsem ještě nezažil. Ta byla! Na pěkných pár facek [sic! :-)]. Zhodnocení filmu: Okřídlená, byť pomalá až unylá bajka o můrách v lidech, s ponaučením, že základem každého zdravě úchylného vztahu je komunikace. Entomologii, lyrice, mazlení a (z)dravé submisivitě zdar! ()
Rozhodně pozoruhodný - a vyloženě výstřední - filmový počin, který to diváku nijak neulehčuje a který si říká o opakované zhlédnutí a hlavně o dlouhé rozvažování a zrání výsledného dojmu v hlavě. Za sebe třeba nezastírám, že mě film převážně nudil a že jsem si nad ním během jeho distribuční premiéry v kinu Oko dosti zoufal (ostatně dva lidi přede mnou se po pár minutách zvedli a vzdali to, čemuž se nelze moc divit - rozhodně to není film pro každého). Na druhou stranu bych byl strašně opatrný smést tento film jen tak lehko ze stolu jako přeartovanou nudu, eventuálně se uchýlit k druhému extrému, který zde předjímá kolega anicin ("pseudointelektuálové tu jistě budou vyzdvihovat zdlouhavý artový surreál" - haha, to je docela vtipné). Za sebe si rozhodně myslím, že je to neobyčejně sofistikovaný a komplexní film, v němž se vše bortí a vnitřně destruuje - vše, co je v něm prezentováno, je následně zesměšněno či zpochybněno. Nic není takové, jak se jeví na první pohled, vše může být docela jinak, a film se po této stránce otevírá mimořádně velkorysému poli intepretace. Není to ani psychologická studie lesbického vztahu jako Život Adele, ani surrealistická hříčka ve stylu Švankmajerova krátkého filmu Historia Naturae, a ani zábavná přehlídka sexuálních fantazií a úchylek jako australská komedie Little Death, ačkoli může všechny tyto filmy připomenout - a spolu s nimi nespočetné množství filmů dalších (nepřehlédnutelná je například podobnost s Herzovým filmem Morgiana). Možná tak bude nejblíže pravdě domněnka, že PESTROBARVEC je v první řadě velice důkladně promyšlenou a symbolickou podívanou plnou početných aluzí, v níž si každý může najít to své, v závislosti na osobním diváckém vyladění (není bez zajímavosti například srovnat vývoj vztahu Cynthie a Evelyn s postavami mileneckého páru v Kunderově povídce "Falešný autostop"). Jako můj filmový cup of tea mi to na první dojem nepřipadá, ale rozhodně nemohu filmu upřít, že mě vyloženě okouzlil úvodními titulky, nádherným soundtrackem od Cat's Eyes a mimořádnou působivostí svého filmového výrazu. Neviděl jsem v životě moc filmů, jako je tento, a nepochybuji, že ho budu z hlavy dostávat velmi, velmi dlouho. ()
Hlavne nevypadnúť z role! ()
Motýle sú pre mňa erotickým guilty pleasure. Sú čiastočne psychologické, ale snažia sa byť zbytočne artové, aby namiesto toho boli skutočne psychologické. Postavy sa niekam posunú až v závere, ich rituály svojou repetetívnosťou začnú trochu nudiť a výsledkom je dlhší subjektívny čas filmu, ako ten reálny. Záverečných 20 minút je myslím dosť nezvládnutých, každá scéna tu pôsobí, akoby mala byť posledná. Casting je vynikajúci, herečky sú na svoj vek sexy, charizmatické a pôsobia tajomne. ()
Tohle jsem teda nepobral. Přitom všechno nasvědčuje tomu, že film natočil někdo, kdo věděl, co dělá. Entomologická studie jednoho patologického vztahu ve světě, kde zřejmě neexistují muži. Hmm... ()
Mnohým ľuďom to pripomenulo Život Adele, čo znamená odpadkový kôš. Zvrátené fantázie, našťastie nie celkom explicitné, ale napriek tomu choré, hoci úchylovia to označujú za novodobý art. Pozreté len kvôli Sidse Babett Knudsen, škoda, že takto upadla. ()
Pestrobarvec nabízí rozhodně důmyslnější podívanou, než byste čekali od pocty sexploatačním filmům Jesúse Franca, která sleduje dvojici masochistických leseb-lepidopteroložek. Ve skutečnosti jde o decentní vztahovou studii, zamýšlející se nad tím, jaké kompromisy jsme ochotni učinit, a jak velké části svého pohodlí jsme ochotni se vzdát kvůli rolím, které hrajeme k potěšení svého partnera. Chceme víc, aby osoba, kterou milujeme, byla šťastná, nebo aby byla s námi? ___ Během prvních minut sledujeme strohou komunikaci dvou žen, které se možná vůbec neznají a možná jde o paní domu a její služebnou. Cynthia a Evelyn se ve skutečnosti znají velice dobře na to, aby věděly, po čem ta druhá touží. Jejich soužití získalo formu ritualizovaného přehrávání omezeného množství situací. Emocionální napětí vyplývá z drobných variací v opakujících se scénách, které jsou na základě měnících se kontextu jednou vzrušující, podruhé vtipné nebo smutné, a jejichž podobnost vyvolává pochyby ohledně časové souslednosti záběrů. Strickland si pohrává se záměnami rolí a s nepatrnými posuny akcentu a zkoumá tenkou hranici, oddělující erotické od fádního. Původně možná vzrušující sadomasochistické hry na dominanci a podřízenost se změnily v rutinu, jejíž vinou jednotlivé dny splývají hrdinkám i divákovi. ___ Vztah s funkcemi rozdělenými stejně jasně, jako jsou klasifikováni všudypřítomní motýli, postupně vyjevuje své trhliny. S porušováním pravidel se začíná měnit také uhlazený styl a vyprávění filmu. Přísnou sevřenost vytlačuje větší formální neukázněnost. Jako kdyby režisér nad filmem ztrácel kontrolu. Nikoliv. Záměrně se jí zříká, aby nás upozornil, že sledujeme film, řídící se v zájmu většího porozumění stejně jako vztah určitými schématy. ___ Omezení fikčního světa Stricklandovi umožňují motivovat jednání postav téměř výlučně v návaznosti na erotiku a soustředit veškerou pozornost na perverzitu mocenských sexuálních her. V podstatě si vytvořil experimentální laboratoř, ve které může zkoumat chování dvou spárovaných lidských samiček pod tlakem. Podobně jako ve Fincherově Zmizelé, také v Pestrobarvci tvoří základní podmínku k udržení dlouhodobého vztahu ochota vyjednávat a odpouštět druhému to, kým ve skutečnosti je. Nejednoznačný konec filmu může značit ústup z pozic a uzavření oboustranně přínosné dohody, stejně jako započetí nového, nic neřešícího cyklu. ___ Pestrobarvec v tradici starých dobrých evropských artfilmů nic nezjednodušuje, nepodsouvá a nejde nám vstříc. Koláž různorodých stylů a žánrů neslouží výhradně k vyprávění příběhu, ale ve velké míře také k vytváření jedinečné atmosféry na pomezí reality a snu, ne nepodobné atmosféře Buñuelovy Krásky dne. Pocit, že jedna nebo druhá z žen, na jejichž hledisko je film po celou dobu vázán, opouští své tělo, zesilují časté záběry odrazů ženiných tváří v oknech a zrcadlech. Hypnotizující je i soundtrack a narkoticky pomalé tempo vyprávění. Také diskontinuitní řazení scén vyvolává dojem, že se hrdinky volně pohybují časem a prostorem. Možná pro svou unikavou, na dráždění smyslů založenou povahu, možná proto, že uvízly ve spirále přehrávání stále týchž scénářů. ___ Nehledě na to, jak moc naše snahy vytvořit dokonalý vztah připomínající sadomasochistické psychosexuální melodrama, pořád jsme aktéry komedie. Pestrobarvec petrklíčový tohle (a mnohé další) říká tak podmanivě, že mi pár hodin trvalo, než jsem se z jeho světa voňavého prádla, hebké kůže a lahodných čokoládových dortů vrátil zpátky do reality. Rozšířená verze zde. 85% () (menej) (viac)