Réžia:
Eric RohmerScenár:
Eric RohmerKamera:
Bernard LuticHrajú:
Philippe Marlaud, Marie Rivière, Anne-Laure Meury, Mathieu Carrière, Philippe Caroit, Fabrice Luchini, Rosette, María Luisa García, Mary Stephen (viac)Obsahy(1)
I nadále bude na kanálu Cinemax pokračovat cyklus snímků vynikajícího francouzského režiséra a jednoho z pilířů francouzské nové vlny Erica Rohmera. A stane se tak i skrze komediální drama Pilotova žena aneb Nelze myslet na nic, první ze série „Komedie a přísloví“, které natočil v roce 1981 s Philippem Marlaudem a Marií Rivierovou v hlavních rolích. V jádře jeho příběhu stojí pár, François a Anne, který by mohl být idylický... ale prostě není. François sice Anne miluje, ale je to mladý student a musí si přivydělávat jako noční pošťák, čímž značně trpí jeho nejen milostný, ale celkově partnerský život. A Anne je oproti němu zkušená starší žena, která ví, co chce. Proto se nejde divit, že když ji François jednou zahlédne ve společnosti jejího bývalého přítele, pilota Christiana v podání Matthieu Carriera, zrodí se v mladíkovi žárlivost jako trám. A vůbec ho nezajímá, že je Christian šťastně ženatý - prostě se rozhodne ho sledovat a prokázat nevěru stůj co stůj. A díky tomu se jednou v parku potká také s dospívající Lucií, jež se rozhodne ztřeštěnému a nešťastnému mládenci hodně osobitě pomoci. Tohle pařížské bulváry asi ještě nikdy nezažily. (oficiálny text distribútora)
(viac)Videá (1)
Recenzie (17)
Akákoľvek analýza je zbytočná. Je to o ničom a zároveň o tom najpodstatnejšom - ľudskej povahe. Rohmer dokáže 1. natočiť film o čomkoľvek a 2. udrží diváka 2 hodiny tak sústredeného, aby si z dialógového balastu mohol vybrať jednu vec, za ktorú filmu udelí vavrínový veniec - tou vecou bude pre každého niečo iné. ()
Hrozna degesina. 20 rocny tipek ma obcasny sex s 25 rocnou depkackou, ktora ma teoriu, ze je lepsie sa vidiet len velice zriedka a hlavne nebyvat spolu. Ma velmi "hlboke" myslienky: jedina z nich by polointeligentneho chlapa s minimalnym pudom sebazachovy nastartovala prvou kozmickou daleko prec od jej dusevnej zumpy. Vety typu "keby si mal v noci cas a nepracoval by si, uz by sme sa davno rozisli" - "Serge je zabavny, lebo ma chce a ja jeho nie" - "napis tej mladej, najdi si mladsiu" - "rozmyslam, ci ta mam vyhodit" a podobne; fakt sama komedialna romantika. Ona miluje svojho ex kolika, ktory je ale zenaty (to je ten pilot; som cely film myslel, ze tam ten pilot zohra daku vyznamnejsiu rolu, ale houby) - ale to je v pohodicke, ved pilot sa chce rozviest, aspon to planuje potial, pokial svoju milu manzelku omylom nenabucha. Takze namiesto rozvodu sa definitivne rozide s tou milenkou. Ta je z toho dost namraky a nechce dat svojmu 20 rocnemu kolikovi, ktory ju dost chce, lebo ju ma len obcas podla jej momentalneho rozmaru (dava mu terminy podla smradu, napr. "takze do buduceho pondelka"). A tak ten namiesto obcasneho sexu spehuje jej ex-a, ako si vyrazil s dakou blondinou; popri detektivovani tak napoly omylom nabali 15 ku, milu a dost veselu, ktora mu da adresu, reku nech jej napise, ako to vsetko dopadlo s tym spehovanim. Tak jej ide vecer hodit list, tej 15 ke, ale nacape ju, ako sa oblizuje so svojim kolikom vecer pod kandelabrom. Takze je z toho volaky domotany, ze co dalej akoze. To sa deje uz na ceste domov od tej 25 rocnej, ktora mu odisla na rande s tretim, so Sergom, ktoreho ona nechce, ale ktory chce samozrejme ju - Serga nam reziser, bud Bohu chvalu, vynechal, i tak je to cele hodne rozmrdane. No a parizska hudbicka do toho spiluje a cele je to akoze take parizsko-kurvacke. Sme to dako dopozerali v krci a rovno zmazali. Herci su dobri, tak davam 1*, ved su aj debilnejsie filmy na svete. Ziaden explicitny lacny sex v tomto gulasi, skor dusevne mrzacky dofuckovane. Skoda casu. Jedina message: vzdy a vsade ludia dokazu zit bez lasky a reziseri ten zivocisny chtic vzdy zas a zas skusaju neuspecne zabalit do romantickeho obalu s puncom klise ala Pariz; je z toho napokon len prevarena drama o ludskom imbecilnom egoizme a nenaplnenom mrdani - s "komediou" ci dokonca "romantikou" to nema ale absolutne nic spolocneho. ()
Líbí se mi, co o Rohmerovych postavách píše lupuscanis "... potkáváme je někde uprostřed jejich cesty, a jen o malý kousek dál je opouštíme... posmutněly, neudělaly nejšťastnější rozhodnutí, ale pak je stejně někde na samým konci stopáže něco pohltí a odnese..." Během i po sledování žiju jejich vnitřní životy. Malá dramata. Pilotova žena navíc disponuje napínavou "pátrací" zápletkou a neodolatelnou vedlejší postavou v podání Anne-Laure Meury. ()
Pět hvězdiček nemůžu dát, přece jen je to malinko na můj vkus přemudrlantské, ale film je to pěkný. Má větší spád než mnohé jiné Rohmerovy projekty, udržuje člověka ve zvědavosti, kam to autoři nakonec dovedou, a chování postav je docela uvěřitelné. Jen je zapotřebí v něm nehledat víc, než v něm skutečně je, k čemuž Rohmerova forma většinou svádí. ()
ERIC ROHMER, PILOTOVA ŽENA aneb Nelze myslet na nic (1981) _____ Rohmer je má slabost, mohl bych asi dlouze rozprávět o tom, proč tomu tak je. Možná někdy jindy. Dnes si vyberu jen jedinou z příčin mé náklonnosti: Rohmerovy fimové postavy… Potkáváme je někde uprostřed jejich cesty, a jen o malý kousek dál je opouštíme. Trochu je možná něco zabolelo, posmutněly, neudělaly nejšťastnější rozhodnutí, ale pak je stejně někde na samým konci stopáže něco pohltí a odnese; jako třeba v mé oblíbené Pilotově ženě Paříž a její křivolaké uličky, klamně rozevřené bulváry, a autobusy a parky uprostřed města, ve kterých se dějou věci, a střetávají lidé, kteří ještě nezávisí, ještě nespoléhají, ještě nevyžadují, jen se dívají, rozšafně prozrazují, co by je před jinými odhalit nenapadlo, neboť by si byli připadali jako nazí, ale před cizincem nebo cizinkou ano, to si troufnou, nemají potřebu se chránit, takže si hrají, bez zábran, dělají, na co mají chuť, a bez myšlenky na zítřek, nechtějí vědět, co chce jejich protějšek, aby té druhé vůli či touze vyšli vstříc, protože na tom přeci (ještě) nezáleží, protože zatím ještě mají tu svou (vůli a touhu), tak jak to má být... a zatím, jak utíkají oka-mžiky, aniž by to tušili, mezi prsty jim protéká něco, na co si možná po letech vzpomenou jako na to lehké, krásné a opravdové.. A uprostřed té řeči, a toho setkávání, protože své myšlenky nefabrikují, neotesávají, poznávají mezery, které zejí mezi slovy, a taky mezi slovy, jimiž se chrání i dorážejí a mezi činy, jež skutečně podnikají, a o nichž si trochu naivně myslí, že je dělají svobodně, ze sebe... zatímco je činí uprostřed svodu, zatímco jsou ve víru toho, co dělají, unášeni, odnášeni k pochybám, k chybám, k míjení se, k neschopnosti vstoupit do… ale to nevadí, protože, je tu to město, Paříž, město, ve kterém jsme sami.. a všichni tak nějak spolu.. a občas s někým trochu blíž ... Paris m'a seduite... Tak už se přestaň červenat, vím, taky >Tebe< to přivedlo k nějaké zasuté vzpomínce, to bylo tenkrát, když …Rohmer je básník vnitřních neklidů, které nás ukojují i pohánějí na cestě dál životem... ()
Reklama