Réžia:
Marc AbrahamScenár:
Marc AbrahamKamera:
Dante SpinottiHudba:
Aaron ZigmanHrajú:
Tom Hiddleston, Elizabeth Olsen, David Krumholtz, Bradley Whitford, Maddie Hasson, Cherry Jones, Josh Pais, James DuMont, Wrenn Schmidt, Jeff Caperton (viac)VOD (3)
Obsahy(2)
Působivý snímek vypráví příběh kultovního zpěváka a písničkáře Hanka Williamse, který navždy změnil country hudbu díky svému okouzlujícímu charismatu, úžasnému hlasu a originálním písním, z nichž většina je dnes považována za americkou klasiku a byla mnohokrát znovu nahrána popovými, rockovými i country umělci. Hank Williams (Tom Hiddleston) se vynořil z hlubin lokální alabamské hudební scény po druhé světové válce. Jeho žena Audrey (Elizabeth Olsen) se navzdory svému nedostatečnému talentu zoufale snažila zpívat po jeho boku, což u nich vedlo k velmi bouřlivé domácnosti. Williamsova schopnost psát písně pokrývající širokou škálu emocí, k nimž ho inspirovaly vlastní osobní problémy, se stala podstatou country hudby. Na konci se mu podařilo uskutečnit své sny: vytvořil řadu úspěšných hitů, vydobyl si místo na prestižní nashvillské scéně i v rozhlasovém pořadu Grand Ole Opry a dokonce občas vystupoval i v tehdy zcela novém médiu - televizi. (HBO Europe)
(viac)Videá (3)
Recenzie (43)
Veľmi slabý životopisný snímok. Nebyť zaujímavej hudby a skvelej Elizabeth Olsen, hodnotil by som ešte nižšie. Tom Hiddleston nič extra, vôbec sa mi do tejto roly nehodil. Môžem pochváliť skvelé vyobrazenie doby, v ktorej sa snímka odohrávala. Od kostýmov, vozového parku, či interiérov. Treba však priznať, že cez to všetko, že Hank Williams bol skvelý spevák, jeho životný príbeh nieje veľmi zaujímavý. Možno iba žiarlivosť jeho ženy, ktorá mu závidela, že on napreduje a na ňu po speváckej stránke každý kašle. Celkovo je tak snímka neskutočne depresívna a "šedá". Rozhodne sa to nedá odporučiť, pretože je to čisto priemerná záležitosť a na svete je omnoho viac lepších životopisných snímkov z prostredia speváckych ikon. ()
Dívatelný a má to svých pár míst, vychytávek typu dobový news reel, ale jinak naprosto promarněná příležitost opravdu zaujmout neznalce a dnešní generace muzikou a legendou Hanka Williamse - "krále americkýho country". Hiddleston v jeho kůži nebyl vůbec špatná volba, ten mi tu ihned padnul do oka, ale tvůrčí tým prostě selhal v nějakém vysvětlení proč vůbec hlavní postava dělá co dělá, dát tomu nějaký důraz v ty správné momenty a dotáhnout do větší hloubky, zachytit kouzlo a dát vyniknout přínos světu. A jelikož se jedná o teprve druhý Abrahamův film, všechno mě svádí dát za pravdu soudu outlaw vnuka Hanka III (jehož tvorbu zbožňuju a vřele doporučuju), že na to měl jít někdo mnohem zkušenější. Škoda to. ()
Country mně nevadí, poslouchám tuhle muziku mezi jinými žánry taky ráda, ale tady jí bylo zoufale málo. Celkově na životopisný film toho bylo minimálně předložené na tak dlouhou stopáž, ale budiž, beru v úvahu velmi brzký konec tohoto zpěváka, který žil a nežil. Miloval i nemiloval, klobouk a kytara mu byly asi nejbližší v jeho krátkém životě. Nicméně i za tu krátkou dobu toho nazpíval a naskládal poměrně hodně a jeho potomek v tom pokračuje. Jak? To už jde sice mimo mě, ale včera jsem si poslechla jen tak jednu jeho countryovku a pak tu Hankovu známou Jambalayu. Ovšem Tom byl skvostný, celý originál, snad bych je ani nerozeznala. ()
I když mi Hank Williams nic moc neříká, tak nemám problém se v rámci životopisného filmu něčemu přiučit. Tento film to ale nedokáže a jediné, co jsem si z něj odnesl, tak fakt, že Hank umřel tak mladý, protože za pár let svého života vypil asi patero hektolitrů čistého denaturovaného líhu...a vůbec mu to nepřišlo divné. ()
Galéria (22)
Zaujímavosti (3)
- Herce Toma Hiddlestona při jeho přípravě na roli Hanka Williamse mentoroval country zpěvák Rodney Crowell. (Polinecka)
-
Studio koupilo od společnosti Sony ATV práva na celý katalog písní Hanka Williamse.
(Pria)
-
Tom Hiddleston v rámci příprav na roli country hudebníka vystoupil první zářijový víkend 2014 na Wheatland Music Festivalu v Michiganu s Williamsovou písní "Move It On Over". (Zdroj: billboard.com)
(LejdyFajfka)
Upřímně řečeno nerozumim diametrálně odlišnýmu obecnýmu hodnocení v porovnání s mnohem exponovanějším Walk the Line - I Saw the Light mi v ničem slabší nepřijde. Film je to samozřejmě jinej a trochu jinak pojatej (míň popisnej, míň exaktní, míň dokumentární), týká se ale stejnýho období, podobnýho stylu, podobnejch lidí (pozdější Cashovu June Carter jde i vidět na některejch Hankovejch videích, třeba právě sborovýho zpívání I Saw the Light - Williamsovi byli kromě s Cashovejma kamarádi i s Presleyovejma atd.) a nakonec i podobnýho životního stylu - chlast, prášky, drogy, odvykačky, sláva, kolotoč osobních selhání... Mně osobně přijde moc dobře, že se IStL nesnaží Walk the Line kopírovat - určitě jsou věci, který by se daly udělat podrobnějc, jinak (možná i líp), ale jestli se víc soustředit na to nebo ono, to je věčná polemika životopisnejch filmů bez jasnýho závěru - film dycky existuje jen tak, jak je natočenej, a všechno ostatní můžou bejt jen spekulace, jak by to asi mohlo nebo taky nemuselo dopadnout. Za mě platí to nejzásadnější - a nakonec je to vlastně to, co se Cashovi ve Walk the Line nepodařilo: Hankův příběh mě rozsekal, fakt mě to zasáhlo; rozumněl jsem jeho zoufalství, vnímal jsem jeho samotu. A z těch textů těch jeho písniček, který se tak trochu tvářej jako nevinný táborákový hity, mě vysloveně mrazilo (Why Don't You Love Me(!), Move It On Over, ale i Lovesick Blues nebo to I Saw the Light) - bylo mi smutno a mrazilo mě z toho zoufalství, strachu a všudypřítomnýho rozkladu skrytýho pod krásně melodickym a optimisticky znějícim povrchem naoko pozitivních písniček. A od podobnejch filmů já víc nechci - Hankův osud mě zasáh, je mi z něho smutno, a hlavně už dneska o nějakym Hankovi Williamsovi nejen vim (před filmem jsem znal akorát tak titulní písničku bez toho, aniž bych tušil, kdo za ní stojí), ale díky Hiddlestonovi na něj ani nezapomenu. A to je ta poslední podstatná věc - herci: Hiddleston je neskutečnej borec, to opravdu všechna čest. Nejen před jeho herectvím, ale hlavně před schopností zahrát i zazpívat všechno tak, jak si to film o takovymhle gigantovi hudebního světa zasluhuje - to znamená autenticky, profesionálně, přirozeně a hlavně skutečně(!) a bez playbacku, což se nakonec týkalo i těch jeho skvělejch doprovodnejch skupin: Hiddleston nehrál, že hraje na kytaru, ale hrál na kytaru - nehrál, že zpívá, ale zpíval; kapely nebyly komparsem a křovím, ale skutečnejma živejma kapelama hrajícíma i na autentický pedálový kytary. Byl to případ i Walk the Line, kde byli podobně skvělí Phoenix s Witherspoon, a je to případ i stejně famózního a obdivuhodnýho hereckýho dua Hiddleston - Olsen. Možná mě IStL tolik zasáhlo zčásti i proto, že Williamse oproti Cashovi žádnej hepáč nečeká, ale i kdyby to bylo proto, tak je to jen o důvod víc, proč film vidět. // Je pro mě zajímavý, že Williams o folku řikal to samý, co o pár let pozdějc vlastníma slovama v podstatě zopakoval Dylan: "Rokenrol mi prostě nestačil. Má chytlavé fráze a energický rytmus, ale písně nebyly vážné ani neodrážely skutečný život. Když jsem začal s folkem, věděl jsem, že to je vážnější. V těch písních je víc zoufalství, smutku, více jásotu, více víry v nadpřirozeno, jsou v nich daleko hlubší city." - vs. Williamsovo "Folk music, it's sincere. There ain't nothing phony. Man sings a sad song, he knows the sad." /z interview pro Tribune - kterej je teda ve filmu celej silnej a skvělej/. I'm sorry, babe. - Sorry for what? - For everything. () (menej) (viac)