Scenár:
Naotaka HajašiKamera:
Takafumi KuwanoHudba:
Masaru JokojamaHrajú:
Činacu Akasaki, Kendžiró Cuda, Mamiko Noto, Kan Tanaka, Satoši Hino, Hiroši Naka, Sajuri Jahagi, Džuri Kimura, Nobuo Tobita, Kenta Mijake, Megumi Tojoguči (viac)VOD (1)
Epizódy(13)
-
Hadžimete no partner (E01)
-
Aši o hipparitakunai node (E02)
-
Dósei hadžimemašita (E03)
-
Umaku Waraenakute (E04)
-
Mamoritakatta jakusoku (E05)
-
Futari de, Okaeri (E06)
-
Džózu na date no sasoikata (E07)
-
Širanai hanabi (E08)
-
Macuri no ato (E09)
-
Mó, partner dža nai (E10)
-
Omuraisu no Hi (E11)
-
Omoide ga Umatte Kimasu (E12)
-
Icuka mata meguriaemasu jó ni (E13)
Obsahy(1)
Potom, co 18letý Tsukasa Mizugaki selže při příjimačkách na univerzitu, je přijat společnosti SAI kvůli konexím jeho otce. Společnost SAI je známá výrobou androidů s lidskými emocemi nazývané Giftia. Tsukaso pracuje na oddělení, které se stará o dosluhující androidy. Tam začíná pracovat s androidkou Islou, jejíž jedinou povinností bylo roznášet kávu. (Harroc)
(viac)Videá (2)
Recenzie (26)
Koncept tak trošku možno bol v minulosti už použitý a tu je pokus o jeho vzkriesenie. Teda elementy tohto anime boli aj v iných anime a tak teda konkurencia tu je a to je pre Plastic Memories zlou správou. Zlá správa je aj zopár slabších dielov, kde sa pracuje s tým istým dokola a vlastne sa pripravuje jedno veľké finále a medzitým sa toho až tak veľa neudeje. Postavy sú "milé" a Isla sa mi celkom pozdávala. Ono vlastne dôležitá vec v anime bola odhalená príliš skoro a potom bolo jasné čo sa bude ďalej diať čo si myslím, že bola zásadná chyba a divák sa mohol pripraviť na pokračovanie príbehu. Ono vlastne veľmi záleží od toho aké množstvo anime ste videli a aké anime preferujete či vám Plastic Memories sadne, alebo nie. Ono takéto anime proste potrebuje, aby sa tam dialo niečo ešte navyše, lebo čo sa týka budovania príbehu a romantickej časti tá je na tom dobre, ale chýba tam niečo viac, aby si človek nepovedal toto som videl už sto krát ohúrite ma niečím prosím? To sa nedeje a tak zostáva sa kochať a prijať, že toto je trošku citová romantická vec, ktorá už od začiatku stojí len na jednej nohe. ()
Než som sa dostal k Plastic Memories, vyhodil som von oknom behom dňa asi 3-4 iné anime, pretože to boli kraviny, až som si zo zoznamu v zúfalstve vybral toto a je ďalším dôkazom, že život je samé prekvapenie. Emócie, veľmi podarený humor, pár súčasných etických otázok robotiky, postavy, ktoré by som chcel spoznať viac, pretože ma zaujali a nenudili (akurát, chudáčisko hlavný hrdina je prototyp klišé). Pri väčšine som ale len čakal, čo kto zase povie či urobí, pretože ma bavili, všetky pôsobia pozitívnou aurou + dievčenské majú atraktívny dizajn. Ak ste Plastic Memories nevideli, a čakáte (ako ja), že sa po pár dieloch všetko zvrtne do nejakej "globálnej konšpirácie" a naberie všetko rýchly spád, ste na omyle. Je to čistokrvná romantická sci-fi dráma. Vadí to? Nie, ako som povedal o pár riadkov vyššie, skutočne som si to užíval a jednotlivé diely mi ubiehali ani som sa nenazdal. Mimochodom, všimnite si, že v intre má Isla v každom diely inú mimiku a postupne sa jediná miniscéna rozvíja podľa jej vývoja skrz celý seriál. SPOILER Akurát, podtitulková scéna úplne kazí ten koniec, pretože nedáva zmysel. Ako chápem, že tam je rozhodnutie na divákovi, lenže reakcia hl. postavy aj ostatných je úplne mimo tej možnosti, ktorá zvyčajne pri takej scéne býva. Naozaj nechápem, čo sa tam tvorcovia snažili divákovi predložiť. ()
13-dielne anime z produkcie štúdia Doga Kobo je pohľadom do budúcnosti, v ktorej spolu bok po boku žijú ľudia a androidi, takzvané Giftie. Tí však majú iba limitovanú životnosť, po ktorej konci musia byť humánne zlikvidovaní. S Giftiou Islou sa v novej práci stretáva aj Tsukasa Mizugaki. Vytvoria spolu tím a čoskoro medzi nimi vznikne aj oveľa silnejšie puto. Nemajú však veľa času, Isle sa totiž čoskoro končí jej životnosť. Príbehovo anime pripravuje diváka na tragický koniec prakticky už od prvej epizódy. Tvorcovia však volia veľmi dobrý prístup, keď v jednotlivých častiach nepretláčajú blížiaci sa koniec Islinej životnosti do popredia, ale zobrazujú veselé chvíle medzi jednotlivými protagonistami. Okrem sci-fi a dramatických prvkov sú tak v seriáli snáď ešte výraznejšie humor a romantika. Mix veľmi príjemných postáv (Isla, Tsukasa, Michiru, Eru a ďalšie) a často vyložene komických situácií, ku ktorým v rámci deja dochádza, tak miestami až vyvolávajú pocit, ako keby sa na konci mohol stať zázrak a prísť sladký happy end. Vďaka tomu sa tvorcom darí diváka nielen zabaviť, ale ho aj dostatočne emocionálne vtiahnuť do príbehu. Deje sa tak takmer nenápadne, postupne a veľmi citlivo. Dokonca aj absolútny záver, za ktorý možno považovať celú poslednú epizódu, nie je "agresívny tear-jerker", ale skôr finále s gráciou. Plastic Memories predstavuje žánrovú kombináciu so solídnym príbehom, dobrými postavami, zvládnutou animáciou, humorom aj emóciami. Diváka dokáže adekvátne pobaviť, čím spĺňa svoj účel, avšak neponúka nič navyše, vďaka čomu by sa ako seriál dokázal dostať nad úroveň priemeru. Má veľa dobrého, prakticky nič zlé, čo by bolo nutné kritizovať, ale to povestné "to" mu v konečnom dôsledku predsa len chýba. Zlá voľba to však v každom prípade určite nie je. ()
Přijde mi, že v tomto komentáři jsem se nevyhnula lehčímu vyspoilování pointy, takže přestože je seriál extrémně předvídatelný a budete vědět, jak skončí po první epizodě, tak pokud se chcete nechat překvapit, raději doporučuji ho nečíst. Absurdně výhodné náhody, téměř rozměrů těch v Kanojo okarishimasu, opravdu nejsou můj šálek kávy. Nestačí, že budou kolegové, musejí spolu i bydlet. Duuh. To dá rozum. Lolitka nešika mi ze začátku taky moc nesedla. Byla na mě extrémně introvertní a nečinná, první polovinu vůbec nijak nehýbala s událostmi, spíš se nějak vezla s dějem a přišla pravděpodobně chvilkami otravná i sama sobě. Naštěstí její chování později nabyde docela logického vysvětlení, kterému se podařilo nepatrně zvednout mé mínění. Alespoň mi tady nějak moc nelezl na nervy hlavní kluk Tsukasa. Je to sice odporně správňácký, stydlivý, awkward zmatkař, ale k dobru mu přičtu to, že se nikdy nechoval slizce a ukázal občas i nějakou odvahu, takže koukat na něj se dalo vydržet. Z postav se mi ale líbil nejvíc asi Zack. Ten byl taková správná potvůrka. No, občas jsem si prostě říkala, že kdyby se seriál soustředil třeba na příběh giftie Niny a její „babičky“ z prvního dílu, nebo vlastně na vztah jakéhokoliv člověka a jeho giftie, se kterou žije celých těch 81 920 hodin a je tedy dlouhodobou součástí jeho rodiny, než zrovna na Tsukasu, který tam přiletí a v prvních deseti vteřinách už nám oznamuje, že je do Isly hluboce zamilován, bylo by to asi o level výš. Z toho, co jsem tady teď vypsala, se asi mé hodnocení může zdát přinejmenším lehce podivné. Jsem si moc dobře vědomá všech nedokonalostí, kterými Plastic memories oplývají - vzorcovitosti námětu, slabší sci-fi kulisy, ničím extra nevynikajících charakterů i toho, že na veškeré dojemnosti má největší zásluhu píseň Again & again ve svých různých variantách, ale nějakým způsobem mě seriál donutil dobrovolně si na chvilku vypnout ratio a nechat se dojmout. Musím tedy nakonec sice ocenit především překrásný soundtrack, snahu vytvořit aspoň trochu originálnější twist, zajišťující postavám omezený čas (jiný než pořád dokola různé nemoci) a message v podobě cennosti vzpomínek, plného využívání času se svými milovanými a důležitosti nechat některé věci v pravý čas odejít, což není moc a jsem si jistá, že můj komentář ovlivňuje i to, že ho píšu stále ještě opilá emocemi, ale stačilo to, aby v mých očích seriál dosáhl na slabounké čtyři hvězdy. ()
Co jsem tak o Plastic Memories slyšel, čekal jsem to daleko horší. Nakonec to byla i celkem fajn romantika, ale to je právě ten největší problém. Na začátku vám je představen celkem zajímavý svět, kterému se ale tvůrci věnují opravdu minimálně. Svět, ve kterém žijí mimo lidí také androidi, kteří mají určenou dobu fungování a poté se musí vyřadit z provozu. Pozorujeme skupinku lidí, kteří se právě o to vypínání androidů starají a musí přitom řešit vztah androida s jeho majitelem. Bylo tu tolik možností, jak samotné téma využít a nakonec se neuskutečnila ani moje očekávaná šablona "co díl, to jeden příběh, do toho řešíme vztah hlavních postav" a jednotlivé příběhy tu byly snad jen tři. V poslední třetině už se série zaměří pouze na vztah hlavních dvou postav. Jak to s nimi skončí už sice poznáme během prvního dílu, ale i tak mi konec přišel dostatečně emotivní, ne ale natolik, aby mě, jak jsem občas četl, rozbrečel. Možná to je jen proto, že jsem čekal něco výrazně horšího, ale nakonec můžu dát fajn 5,5/10. ()
Galéria (368)
Fotka © Tokyo MX
![Plastic Memories - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/165/638/165638187_4dcc17.jpg)
Zaujímavosti (1)
- Po potitulkoch k záverečnej epizóde nasleduje ešte jedna dôležitá scéna. (TomX2)
Reklama